H. DAHLSTEDT, ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAVICIS. I I i 



är mer eller mindre lancettlikt, vid basen skarpt och oregelbundet långtandadt, 

 längre upp kortare och spetsigare tandadt med kortare eller längre, helbräddad, 

 skarp spets, och det öfre liniesmalt, vid basen glest syltandadt (till sin öfriga 

 del eller ibland helt och hållet helbräddadt), långspetsadt, genom gles, långgrenig, 

 enkel inflorescens med fina, mer eller mindre utstående och böjda grenar, hvilka 

 äro glest stjernludna och nedtill spridt, upptill temligen rikligt klädda af fina, 

 medellånga glandier, genom smala, mörkgröna och genom fjällens tjärfärgade 

 spetsar och brunsvarta ryggar i brunt dragande holkar med elliptisk bas och med 

 jemförelsevis smala, nästan jembreda, trubbade yttre och något spetsade till syl- 

 spetsade, glest hårtofsade inre fjäll, klädda af små till medelstora, rikliga glandier 

 jemte mikroglandler och fina, mörka, mer eller mindre hvitspetsade, temligen rikliga 

 hår, samt genom mörkgula, medelstora korgar med breda, i spetsen glatta blom- 

 mor och brungröna stift. Akladiet är ofta långt och grenarne (holkskaften), 2 — 6 

 till antalet, långt öfverskjutande detsamma, de nedre mera aflägsnade, mera upp- 

 rätta och raka, de öfre vid basen mer eller mindre båglikt böjda. Från öfversta 

 bladvecket (vanligen något ofvan stjelkens midt) utgår ofta en i- till 2-blomstrig 

 gren, hvilken vanligen räcker upp till eller föga öfverskjuter basen af den nedersta 

 inflorescensgrenen men sällan når i jemnhöjd med akladiet. Stjelken och basal- 

 bladens samt det nedre stjelkbladets skaft äro vid basen mer eller mindre långt 

 upp lifligt violettfärgade. 



Den af C. J. Lindeberg i Hier. Scand. exs. n. 1 1 1 utdelade formen är må- 

 hända identisk eller åtminstone mycket närstående. Den skiljer sig nästan endast 

 genom något bredare basalblad ocli kortare stjelkblad samt enstaka hår bland 

 glandierna på holkskaften. Den är funnen vid Tana elf i Norge. Till denna 

 ansluta sig exemplar med ungefär samma bladform, som hufvudformen, men 

 med enstaka till spridda hår på holkskaften, från Nordlanden såsom i Saltdalen 

 på Baaclfjeld och vid Bejeren samt från Helgeland, Nordranen, Bredikfjeld 

 (Schlegel och Arnell). 



Hufvudformen är anträffad i Jemtland, Rennberg (S. Almquist), och flere- 

 städes i barr- och björkregionen pä Renfjället (S. Almquist, A. Magnusson). 



5. H. "comminutum n. subsp. 



Caulis humilis plerumque 15 — 20 rarius usque ad 30 ctm altus + gracilis 

 flexuosus 2 — 3-folius, superne v. saepe a medio ramosus. basi + dense et molliter 

 medio sparsim apice parce pilosus, inferne sparsim superne densiuscule stellatus 

 glandulisque minutis medio solitariis superne raris obsitus, basi + violascens. 

 Folia basnlia 4 — 5 in rosulam approximata parva et lata, exteriora + ovata v. 

 ovalia sparsim et + obtuse angulato-dentata — crebrius denticulata v. subintegra 

 basi truncata v. subcordata dentibus latis parvis ssepe subreversis prasdita obtusa — 

 obtusiuscula, intermedia + ovata — ovalia v. ovali-lanceolata crebrius et obtuse 

 angulato-dentata v. + acute et late et irregulariter dentata dentibus + patenti- 

 bus v. ad basin contractam saepe subcordatam v. obtusam v. etiam leviter cuneato- 

 descendentem paullo longioribus nunc latis nunc sat angustis + reversis praxlita 

 + breviter acuta, interiora + late ovato-lanceolata — lanceolata saepius paullo 

 crebrius et acutius sed vulgo sat late dentata ad basin + descendentem v. 



