II. DAHLSTEDT, ADNOTATIONES DE HlliRAClIS SCANDINAVIC1S. 117 



sat longa (14 — 16 mm.) atroviridia et + nitentia basi ± ovata in pedicello 

 apice Ieviter incrassato subdescendente. Squamce sat angustae, exteriores ± 

 virescentes Ieviter patula;, intermedia; e basi latiore ± lineari-lanceolatae v. lan- 

 ceolatie in apicem obtusiusculum — subacutum et intima; in apicem + acutum 

 — subulatum flores virgineos ± longe superantem protractae, omnes apicibus 

 + dilute — obscure piceis, glandulis nigris mediocribus — sat longis brevibus 

 et minutis immixtis densis — crebris et microglandulis frequentibus obtecta;, 

 epilosae. Calathidium sat hüte luteum, subradians. Ligidee apice sparsim — 

 densiuscule et breviter ciliatre. Stylus fusco-virescens, siecus sat atratus. 



Ifrågavarande form tillhör utan tvifvel samma formgrupp som H. *ovaliceps 

 och är mycket nära beslägtad med H. *sub cor datum, af hvilken jag tills vidare 

 betraktar den som varietet. Den är dock i flera afseenden så utmärkt, att den 

 vid undersökning af lefvande material nog torde visa sig vara en skild under- 

 art, hvarom jag naturligtvis endast efter granskning af ett mindre antal pressade 

 exemplar ej kan bestämdt uttala mig. Från H. *subcordatum är den skild 

 genom sina mera bred- och trubbtandade eller nästan helbräddade, yttre basal- 

 blad, vid basen glest och skarpt samt vanligen ytterst kort tandade inre basal- 

 blad och stjelkblad, alla med sparsammare hårighet, mindre hårig, men rik- 

 ligare (isynnerhet upptill) glandelhårig stjelk, rikligt glandelhåriga holkskaft och 

 svartgröna, glänsande holkar med långt utdragna fjäll, klädda af täta, omvex- 

 lande långa, medellånga och små glandier samt mikroglandler, men alldeles sak- 

 nande hår och stjernludd, samt ljusare gula blommor och grönbruna, vid tork- 

 ning nästan svarta stift. Till den vågigt böjda stjelken, de böjda holkskaften 

 och holkarnes form är den deremot mycket lik densamma. Till den rikliga 

 beklädnaden af glandier och saknaden af hår på holkar och skaft liknar den 

 deremot rätt mycket H. orthopodum och torde af alla sina samslägtingar stå 

 närmast den sistnämda, från hvilken den är väl skild genom de glänsande, längre 

 holkarne med mera utdragna och spetsigare, som det synes äfven plattare fjäll, 

 nästan helbräddade till glest och kort tandade basalblad, fåtandadt stjelkblad 

 med lång helbräddad spets och med bladskaftets bas något öronlikt utvidgad, 

 samt ljusare blommor och mörkare stift. Stjelkens bas och de yttre bladens 

 undersida samt bladskaftens baser äro oftast mer eller mindre violetta. 



Anträffad i Jemtland pä Äreskutan, sparsamt (A. Magnusson) samt på 

 Bunnerstöten på sluttningarna mot Tjallingdalen (C. J. Johansson). 



Hieracium orthopodum n nom. 



H. *pseudonigrescens Almqu. apud H. Dahlstedt Hier, exs., fasc. III, n. 22 

 J889) (cum descr. brevi). ') — H. pseudonigrescens Elfstr. Bot. utfl. etc. p. 53- 

 - H. Dabist., Herb. Hier. Scand., Cent. III, n. 40, 41. — H. atratum Elfstr. 



') Då redan två år förut al" G. Schneider (i Oesterreichische Bot. Zeitschrift, 1887, p. 278) en 

 form beskrifvits under namn af Hieracium cxiiiiium Bacldi. -s pseudonigrescens, måste ofvanstående 

 form erhålla nytt namn. 



