\11 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. NIO 4. 



— obtusiusculum et interiores in apicem + acutum attenuatae, intima? paucae 

 subulatae, glandulis minutis parvis et mediocribus longissimis (1,5 v. 2 mm. longis) 

 immixtis densis v. crebris et microglandulis frequentibus obtecta:, epilosae v. pilis 

 solitariis nigris interdum obsitse, efloccosse. Calathidium raro ligulis evolutis 

 vulgo ligulis abbreviatis pnvditum. Ligula> apice sparsim et breviter ciliatre — 

 subglabrse. Stylus fuscovirescens saepe longe excedens. 



En särdeles utpräglad form, utmärkt genom sina rikhåriga, lifligt gröna 

 blad, af hvilka de yttre basalbladen äro tätt och bredt tandade, ofta trubb- 

 tandade, samt mer eller mindre trubbade, de inre skarpare och smalare 

 tandade, samt mer eller mindre spetsiga, genom sin 1 — 2-bIadiga, ofta från blad- 

 vecken grenade stjelk, hvars blad äro skaftade (det öfre vanligen kortskaftadt), 

 kort och smalt tandade och spetsiga, genom sin mer eller mindre utspärrade, 

 fåblomstriga inflorescens med de nedre grenarne mera upprätta, de öfre der- 

 emot starkt utspärrade, alla oftast långt öfverskjutande det vanligen korta akladiet, 

 genom de rikligt stjernludna, af tättsittande, omvexlande korta, medelstora och 

 mycket långa glandier klädda grenarne och skaften, genom de breda, svartgröna 

 holkarne, hvilka äro klädda af rikliga, svarta, med hvarandra oregelbundet vex- 

 lande, korta, medelstora och långa glandier, men som för öfrigt sakna annan be- 

 klädnad eller ibland hafva enstaka mörka hår, som knappt eller ej äro längre än 

 de längsta glandierna, samt slutligen genom stylösa korgar med långt utskjutande, 

 mörka stift. De enstaka håren på holkfjällen öfvergå utan gräns i de längsta, 

 pä samma gång småknappiga glandierna, hvilka torde vara transformerade hår. 

 Det öfversta holkskaftet utgår ibland från vecket af en bräkte nästan alldeles 

 under holken, någon gång till och med från vecket af ett af de yttre holk- 

 fjällen. Ar utan tvifvel rätt nära slägt med föregående, men torde på samma 

 gång äfven vara beslägtad med H. submurorum Lbg. Har äfven rätt stor lik- 

 het med H. brachypodarium, men är väl skild från denna genom saknad af 

 ludd på holkarne och genom bladens afvikande tandning. Till stjelkbladets form 

 och tandning erinrar den ibland både om H. *ovaliceps och H. *peadiare; 

 sannolikt är den äfven i någon mån beslägtad med dessa. 



Anträffad i Norge på Dovre flerestädes såsom vid Fogstuen (C. J. LlNDE- 

 berg), Drivstuen (N. C. Kindberg, S. Windrufya, J. Jönsson & A. Falk, Fr. 

 Ahlbkrg, A. Greviixius), Vaarstien (O. Juel), Skarbäkken (Fr. Ahlberg); 

 i Sverige i Herjedalen på Skarffjället (förf. och A. Magnusson). Formen från 

 den senare lokalen skiljer sig från den norska genom utvecklade, mörkgula 

 ligula? och kortare glandier på holkar och skaft, men öfverensstämmer i andra 

 afseenden, hvarföre den förmodligen endast är att uppfatta som en lokal ras. 



Hieracium csesiovirens n. sp. 



H. Dahlst., Herb. Hier. Scand., Centuria III, n. 43. 



Caidis 25 — 50 ctm. altus i — 2( — 3)-folius, basi parce pilosus leviter stella- 

 tus glandulis solitariis minutis obsitus, ceterum fere epilosus sparsim stellatus et 

 glandulis minutis parcis v. solitariis vestitus, apice glandulis crassioribus nigris 



