12 .[ ACTA HORT1 BERGIANI. BAND 2. NIO 4. 



framförallt utmärkt genom de utdragna, tätt och temligen bredt, stundom något 

 ojemt naggtandade basalbladen med långt glandeluddiga tänder, hvilka såväl 

 på dessa som på de skarpare tandade stjelkbladen stiga nästan ända upp till 

 spetsen, genom bladens svaga och korta härbeklädnad och pä undersidan 

 ganska rikliga stjernludd, genom den ljust gröna eller något blågröna färgen 

 på bladens öfversida och mera tydligt blågröna på deras undersida, genom de 

 rikt stjernludna och af täta, korta till långa, vid basen grofva glandier klädda 

 holkskaften och de af oliklånga, grofva glandier rikt beklädda, långa, svartgröna, 

 mot fjällspetsarne brunaktiga holkarne samt genom de mörkt gula, glänsande 

 blommorna, hvilkas smala tänder äro temligen rikligt och kort cilierade. Va- 

 rierar med bredare till smalare blad, hvilka dock alltid behålla sin karaktäristiska 

 tandning, med lägre, fåbladig till högre, stundom ända till trebladig stjelk och 

 med nedåt mera obegränsad och långgrenig till mera begränsad och kort- 

 grenig inflorescens. Liksom H. fuscatum betydligt närmar sig vissa glandel- 

 håriga Subvulgata (af Vulgata); kan man om H. c&siovirens säga att den i 

 nästan lika hög grad närmar sig de glandelhåriga formerna af Vulgata genuina 

 t. ex. H. diaphanoides m. fl. Huruvida emellertid dessa båda formers likheter 

 med former af de nyssnämda grupperna af Vulgata äro att tyda såsom be- 

 roende af slägtskap eller ej, kan ännu ej afgöras, men likheten kan lika väl 

 här som i andra fall tydas såsom beroende af analog variation. 



Anträffad i Herjedalen sparsamt på sluttningarne af Funnäsdalsbergct pä 

 öppna, steniga, örtrika platser i ung björkskog (förf. och A. Magnusson). 



Hieracium obnubilum Norrl. 



H. obnubilum Norrl. Bidr. etc. p. 84 et Hier, exs., 11. 95. 



Jemlör beskrifningen hos J. P. Norrlin, anf. ställe! Af denna arts karak- 

 tärer vill jag här påpeka några, hvarigenom den skiljer sig frän alla former af 

 följande underart, med hvilka den för öfrigt är ytterst nära beslägtad. Stjelken 

 är vanligen lågväxt, 1 — 2-bladig. De yttre bladen i den basala rosetten äro 

 ungefär af samma form som hos följande, men de äro vanligen bredare och 

 halva rikligare tandning samt oftast äfven mera tvär eller intryckt bas. De inre 

 bladen i rosetten och det nedre stjelkbladet äro i allmänhet smalare och mera 

 lancettlika med öfver bladets midt (ofta nästan till spetsen) gående, tätare och 

 något olikstora sågtänder. Största bredden ligger vid eller nedom bladets midt, 

 och den öfversta korta, vanligen helbräddade delen af bladet löper småningom 

 ut i en spets. Hos följande form äro deremot dessa blad vid sjelfva basen, sällan 

 till midten, glest och trubbigt eller syllikt tandade, och största bredden ligger 

 ofvan bladets midt, hvarjemte den öfre, helbräddade delen af bladet har starkt 

 konvexa sidor, hvilka hastigt hoplöpa i en mer eller mindre smal och skarp 

 spets. Holkarne äro temligen korta och breda med rundad till tvär, ej konisk 

 bas, och fjällen äro färre, smalare och mera jembreda samt sluta (utom några 

 få inre) i en smal, trubbad och något hårtofsad spets. Glandierna äro kortare 

 och äro aldrig blandade med korta här, hvarigenom ifrågavarande form är skild 



