1!. DAHLSTEDT. ADNOTATIONES DE HIERACIIS SCANDINAVICIS. 1 3 1 



byggnad, ä andra sidan med //. orthopodum och II. obuubilum, hvilken senare 

 den bland annat rätt mycket liknar till holkfjällens form och till beklädnaden. 

 Utmärker sig framför allt genom sin ganska grofva, vanligen enbladiga, sällan 

 bladlösa eller tvåbladiga stjelk med små, oftast oskaftade, skarpspetsade och 

 skarptandade blad, hvilka undertill äro rikt stjernhåriga, genom talrika basalblad 

 af öfvervägande äggrund till äggrundt lancettlik form och med skarpa och isynner- 

 het vid basen långa, oregelbundet anordnade, mer eller mindre utstående tänder 

 och flikar samt med skarp spets och till större delen tvär eller föga nedlöpande 

 bas, genom kort inflorescens med typiskt mycket kort akladium och utstående, 

 bågböjda, mer eller mindre långt öfver akladiet nående grenar och skaft, klädda 

 af medeltätt stjernludd och temligen tättsittande, kraftiga glandier, genom korta 

 och breda holkar med breda fjäll, hvilka från bred bas äro hopdragna i en 

 hos flertalet trubbad och rikt hårtofsad spets och hvilka äro klädda af mycket 

 länga eller långa till medelstora och korta, grofva glandier med inblandade rätt 

 talrika mikroglandler och stundom enstaka, mörka hår samt i de yttre fjällens 

 kanter af sparsamt stjernludd, vidare genom temligen fylda korgar med korta, 

 i spetsen rikligt cilierade ligula.- och rostbruna, vid torkning mörknande stift. 

 Akladiet är vanligen ytterst kort, af några få millimeters längd. Stundom är 

 det ytterst reduceradt genom utvecklingen af ett skaft från axeln af en tätt 

 under holkbasen sittande bräkte. Men det kan stundom äfven variera med 

 ända till 15 mm. längd. Vanligen består den egentliga inflorescensen af 3 — 4 

 grenar men kan ökas genom en längre ned från vecket af ett fjällikt blad ut- 

 bildad, 2 — 3-blomstrig gren, hvilken sällan såsom de öfre grenarne när öfver 

 toppholken. De egentliga inflorescensgrenarne äro sällan ånyo grenade utan 

 oftast enkla. Stundom utbildas från det enda eller båda stjelkbladsvecken 2 — 4- 

 blomstriga, korta grenar, och hos synnerligen kraftiga exemplar utväxa äfven 

 1 — 2 bistjelkar frän de inre rosettbladens veck. Bladens tandning varierar för 

 öfrigt från grundare till djupt flikad. 



Anträffad i Jemtland på Areskutan under flera år (S. Ai.mq.uist 1873 och 

 1883, A. Magnusson 1 1889); Snasahögarne (S. Almquist 1883): Herjedalen, 

 Skarffjallet dels i skogsregionen på mossig mark i skugga, dels i björkregionen 

 på torrare mark och pä tufvor i myrar (förf. och A. Magnusson). 



Hieracium fuscatum Elfstr. 



H. *fuscatum Elfstr. Bot. Utfl. i Bihang till K. Sv. Vet. Ak. handl., 

 Band. 16, Afd. III, n:o 7, p. 56. — H. fuscatum Elfstr. Hier, alpina etc, p. 

 49. — H. splendescens Dahlst., Herb. Hier. Scand., Cent. V, n. 25. 



Då jag under namn af // splendescens i Cent. V af mina ofvan anförda 

 exsiccater utdelade denna form från Areskutan och Mullfjället, kände jag ej 

 tillräckligt H. fuscatum för att då kunna identifiera mina exemplar med denna. 

 De af Elfstrand utdelade exemplaren hafva något längre och smalare fjäll med 

 mera sammandragna och smalare spetsar än hos dessa. Holkarne äro mera matta 

 samt glandierna kortare. Bladen äro dessutom obetydligt eller alls icke brunfläckiga. 



