F'ör ett par år sedan iakttog jag i Bergielunds botaniska trädgård några 

 fanerogamer, som växte epifytiskt på trädgårdens åldriga ekar och alar. 

 Denna iakttagelse föranledde mig att se efter, hvilka underrättelser vår litteratur 

 möjligen kunde innehålla beträffande epifytiskt förekommande fanerogamer och 

 ormbunkar 1 ). I den botaniska litteraturen lyckades jag ej finna någonting alls. 

 Deremot påträffade jag uti G. O. Hyltén-Cavallii bekanta arbete »Wärend 

 och Wirdarne» en hithörande uppgift -). Der omtalas främst bland träd, som 

 i Wärend hållits heliga »Flogrönnen eller sådan rönn, som vexer parasitiskt 

 uppå stammen af gamla ekar, björkar och andra träd». Särskildt omnämnes 

 »en liten flogrönn, som rotat sig på en gammal björk i Wislanda björkbacke». 

 Uti tidningen »Smålands Allehanda» sept. 1893 omförmäles under rubriken 

 »Naturens lek», att >.en liten alnshög rönn slagit rot, växer och frodas» på en 

 oxel vid Hafrida, Bredaryds socken i Småland. Detta är allt hvad jag i svenskt 

 tryck lyckats finna. 



För jemförelses skull har jag genomsökt äfven en god del utländsk litte- 

 ratur med hänsyn till uppgifter om epifytiska fanerogamer och ormbunkar i 

 Europa. Hvad jag funnit är följande. 



Från vårt grannland Norge meddelar F. C. Schübeler a ), att rönn [Sorbits 

 aucuparia L.) träffats epifytisk på ek (Quercus peduncidata Ehrh.) i Asker ett 

 par mil från Kristiania och på lind i staden Bergen, samt att hägg {Prunus 

 padus L.) och hallon [Rithus idtxus L.) växa epifytiskt på ek i Asker. A. Blytt 

 har iakttagit bergsötan [Polypodium vulgare L.) växande på gamla mossklädda 

 trädstammar »på Vestlandet (t. ex. i Ryfylke)» *). 



Från Tyskland omtalar W. O. Fockk ■"') att Epilobium angustifolium, 

 E. montanum, Moehringia trinervia, Senecio vulgaris och Sorbits aucuparia 

 understundom uppträda epifytiskt. Han tillägger: »Något oftare än fanerogamer 

 växa ormbunkar på träd. I närheten af våra Nordsjökuster äro gamla ek- 

 stammar ofta rikligt bevuxna med ormbunkar; i våra sumpiga kusttrakter 

 (Küstenmarschen) bilda pilstammar den ena lokal, på hvilken Polypodium vulgare 



') Att ej få lägre växter, isynnerhet lafvar ocli mossor, förekomma epifytiskt hos oss, är 

 välbekant. 



2 ) Wärend och Wirdarne. Ett försök i svensk Ethnologi af Gunnar Olof Hyltén- 

 Cavallius. i:sta delen, sid. 313 och 314. Stockholm 1864. 



3 ) Norges Vitxtrige. Et Bidrag til Nordeuropas Natur- og Culturhistorie af F. C. Schu- 

 beler. Christiania, 2:det Bd. 1886—1888, sid 473. 



*) Nye bidrag til kundskaben om karplanternes utbredelse i Norge af Axel Blytt, sid. 4. 

 (Christiania Vidensk. Selsk. Forhandl. 1892, n:o 3.) 



5 ) Ueber epiphytische Gewächse, von W. O. Focke. (Abhandl. herausgeg. v. naturwiss. 

 Ver. zu Bremen. 12 Bd. 3 Heft. S. 362. 1893.) 



