V. B. WITTRQCK. SVERIGES HÖGRE EPIFYTER. 21 



uppträda epifytiskt, eller att så många af våra Rosacecr med ätliga frukter 

 ingå i epifyt-vegetationen, eller att Compositae äro så talrikt representerade. 

 Det lider intet tvifvel, att den förklaring öfver den rika tropiska epifyt-vegeta- 

 tionens uppkomst och sammansättning, som blifvit gifven af A. F. W. ScniMPER 

 uti hans ofvan citerade, intressanta arbete »Die epiphytische Vegetation Ame- 

 rikas: 1 ), också är uti ej ringa grad tillämplig på den relativt mycket fattiga 

 epifyt-vegetationen i värt kalla land. Här liksom der spela frukternas och 

 frönas möjligheter för spridning till i fråga varande lokaler en den största rol. 

 Växter, med ätliga, för foglar smakliga frukter — sådana som Grossulariéer 

 och en del Rosacéer — förhjelpas af foglarne upp i trädkronorna. Växter, 

 hvilkas frukter äro försedda med särskilda flygapparater — såsom det stora 

 flertalet af Compositeer — eller som hafva förökningsorgan af mycket ringa 

 storlek och tyngd — såsom Polypodiacéerna och de flesta Graminéer — kunna 

 af vinden förflyttas till huru högt belägna växtställen som helst. 



Ett betydande antal af våra högre epifyter kan sålunda med allt skäl 

 inordnas under de tre kategorier A. F. W. Schimper, 1. c, uppställt. 



Den första kategorien omfattar sådana växter, hvilkas frön äro om- 

 gifna af ett köttigt hylle och derföre spridas af foglar (i tropikerna äfven af 

 apor och andra, träden beboende djur). Hit höra otvifvelaktigt följande, uppe 

 i trädkronorna anträffade arter: Actcea spicata L., Cornus sanguinea L., Ribes 

 alpinum L., R. rubrum L., R. nigrum L. och R. grossularia L., Sorbus 

 aucuparia L., Rosa canina L., Fragaria vcsca L. (delvis; jfr sid. 23), Rubus 

 idteus L., Prunus padus L., Solanum dulcamara L., Loniccra xylosteum L., 

 Sambucus nigra L. och 5. racemosa L. -'). 



Convallaria majalis L., Majanthemum bifolium (L.) Schm., Rubus saxa- 

 tilis L., Vaccinium myrtillus L. och V. vitis idcea L., hvilka liksom de nyss 

 uppräknade ega mjuka frukter, hafva deremot helt säkert icke haft foglar att 

 tacka för, att de hos oss någon gång kunnat uppträda som epifyter. Om 

 dessa arter, se sidan 23. 



J ) Se särskildt sid. 20 — 23. 



2 ) E. Huth lemnar i »Die Verbreitung der Pflanzen durch die Excremente der Thiere» 

 (Sammlung naturw. Vorträge. III Bd. Berlin 1889) en, såsom han sjelf betonar, långt ifrån full- 

 ständig förteckning öfver de växter, som spridas genom djurexkremcnter. Af våra svenska växter 

 upptager förteckningen följande, hvilka spridas genom foglar: Taxus baccata L., Juniperus com- 

 munis L., Asparagus officinalis L., Euonymiis europaus L., Ilex aquifolium L., Ribes grossularia L., och 

 R. rubrum L., Sorbus aucuparia L., Cratcegus oxyacaniha L., Fragaria vesca L., Poteutilla anserina L., 

 Rubus idaus L., Prunus avium L., P. cerasus L., och P. padus L., Faccinium-mema, Viscum album 

 L., ttnntsa borealis L. ( : ), Sambucus ebulus L., S. nigra L. och S. racemosa L., samt Viburnum 

 opulus L. — Enligt S. Nilsson-, -.Skandinavisk Fauna. Foglarne ::sta Bd. Lund. 1835- ätas 

 frukterna af rönn, vinbär, fläder, en m. fl. af åtskilliga foglar — t. ex. trastarter, en del sångare 

 och linkar — på det sätt, att fruktköttet, men ej kärnorna, tillgodogöres. Andra fogelarter, t. ex. 

 domherren, tallbiten och korsnäbbarne, rata fruktköttet och knäcka kärnorna. Foglar al detta 

 senare slag bidraga naturligtvis icke till växtspridning. — A. Kerner von ^Iarilaun lemnar i 

 :.Prtanzenleben:/ Bd. 2, sid. 799—800 en intressant redogörelse för talrika försök, som han an- 

 ställde för att utröna, huruvida frön, som passerat tarmkanalen hos en del djur (isynnerhet 

 foglar), fortfarande voro grobara, eller icke. Bland de resultat till hvilka han härvid kom, må 

 särskildt framhållas följande. Af frukter och frön, som gått igenom tarmkanalen hos koltrasten 

 grodde 73 procent, hos björktrasten (iDrosseh) S3 procent, samt hos rödhakesångaren 80 procent. 



