l8 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N:0 7. 



lord Gambier mig några rötter af den vanliga hvita och gula styfmorsblomman, 

 som han hade samlat ute i det fria i trakten af Iver, och bad mig odla dem. 

 Alltid ifrig att behaga min förträfflige, ständigt saknade husbonde, gjorde jag 

 det, tillvaratog fröen och fann, att växten förbättrades långt öfver mina djärfvaste 

 förväntningar. Till följd häraf samlade jag alla varieteter, som jag kunde er- 

 hålla. Af Brown i Slough fick jag den blå, och af någon annan person, hvars 

 namn jag ej minnes, en mörkare sort, som sades hafva blifvit införd från 

 Ryssland. Dessa tillägg förbättrade underbart min stam. Men ehuru de varie- 

 teter, jag snart erhöll, voro talrika, var dock deras storlek nästan lika obetydlig 

 som de förstas. Icke dess mindre var hans nåd nöjd, och sålunda var jag 

 rikligt belönad. Vid denna tidpunkt — omkring fyra år sedan jag börjat — 

 begynte jag så småningom finna nöje i företaget, ty alla, som sågo min sam- 

 ling, förklarade sig förtjusta; jag började då tänka, att några af mina sorter 

 voro värda att förökas, och denna omständighet föranledde mig att gifva namn 

 åt en, som hans nåd särskildt tyckte om. Den benämndes Lady Gambier, och 

 då jag tog sticklingar af den, gaf mitt värderade herrskap dem i present till 

 sina talrika vänner och bekanta. Denna blomma var så lik den, som senare 

 spreds under namn af George the Fourth, att jag icke hyser något tvifvel om, 

 att denna varietet uppkommit af frö af den förra. Hvem som dragit upp den 

 kunde jag aldrig få reda på. Den skulle, äfven om den jämfördes med de 

 sämsta, som nu odlas — och många namngifna varieteter äro ännu dåliga nog — 

 dock bredvid dem räknas som föga bättre än ett ogräs. Likväl var lady Gam- 

 bier sin slägts skönhet och vann frikostigt beröm af alla, som sågo den. I 

 sjelfva verket var den föga mer symmetrisk än en barn-väderqvarn, men, hvad 

 storleken beträffar, såg den bland sina systrar ut som en jätte, omgifven af 

 dvärgar. Men en jätte på den tiden skulle vara en dvärg nu, och så föreföll 

 Lady Gambier sjelf i jämförelse med en annan blomma, som jag kort derefter 

 drog upp och som jag på grund af dess, som jag då tyckte, vidunderliga stor- 

 lek döpte till Ajax. Jag trodde då, att denna sort aldrig skulle kunna öfver- 

 träftas, och dock var den till formen lika lång och smal som ett hästhufvud.» 

 »Jag hade emellertid uträttat underverk, och jag beslöt att fortsätta. Jag 

 gjorde så och fick slutligen min belöning genom att lyckas frambringa rik färg, 

 betydlig storlek och vacker form. Den första stora och välformade blomma, 

 som jag drog upp, fick namnet Thomsons King. Dock ända dittills hade man 

 aldrig sett den mörka midtelfläck hos penséer, hvilken nu anses som en af de 

 vigtigaste egenskaperna hos en första klassens blomma. Jag hade aldrig tänkt 

 på något sådant och kan icke räkna mig till förtjenst uppkomsten af denna 

 egendomlighet, ty den var helt och hållet ett slumpens verk. Då jag en mor- 

 gon såg öfver en samling Erikor, som någon tid varit försummad, blef jag 

 lifligt öfverraskad af att få se hvad som tycktes mig vara en miniatyrbild af 

 ett kattansigte oafvändt stirrande på mig. Det var en sjelfsådd pensé. dittills 

 lemnad »att förslösa sin skönhet långt från dödliges blickar». Jag tog genast 

 upp den, gaf den »en plats att bebo och ett namn». Det första barnet af 

 den stammen kallade jag Madora, och ur hennes sköte kom det frö, hvilket 

 efter flera generationer frambragte Victoria, som i sin tur blifvit moder till 

 många ännu skönare än hon sjelf. Dittills hade, hvad färg angår, intet nytt 



