V. B. WITTROCK, DF. ODLADE PENSÉERNAS HISTORIA. 53 



Vi se sålunda, att penséernas så att säga grundstam utgöres af Viola tri- 

 color L., men att på denna blifvit inympade flere andra, beslägtadc Yiola-arter, 

 och en bland dessa, nämligen V. lutea Huds., i sådan myckenhet, att denna 

 art torde hafva större andel uti de nutida penséernas tillkomst än V. tricolor L. 



För lättare öfverskådlighets skull har jag på den tafla, som bifogats vid 

 slutet af af handlingen, sökt gifva en bildlig framställning af penséernas här- 

 komst. Taflan afser äfven att gifva en öfversigt öfver, från hvilka tidpunkter 

 penséer, härstammande från olika Viola arter, veterligen odlats i de särskilda länderna. 



Då vår undersökning gifvit det resultat, att nutidens penséer utgöra ett 

 aggregat af rätt olika former, uppkomna genom hybridisering mellan flera skiljda 

 VioIa-(Melaniiim-)arter, och att de sålunda alldeles ej kunna ställas i jembredd 

 med hvad som i den systematiska botaniken kallas vare sig species, varietet 

 eller vanlig hybrid, faller det af sig sjelft, att de ej i sin helhet böra eller ens 

 kunna benämnas med ett namn bildadt på vanligt sätt efter den binära nomen- 

 klaturens regler. Jag har dels på grund häraf och dels af andra skäl ej an- 

 sett mig kunna använda något af de förut i literaturen nyttjade namnen oför- 

 ändradt ' ). Efter noggrannt öfvervägande har jag trott mig göra bäst i att 

 föreslå till användning den beteckning, som taflans öfverskrift visar, nämligen 

 Viola X kortenses grandiflora, hvarvid x -tecknet vill antyda hithörande formers 

 hybrida natur, ordet hortenses, att de äro trädgårds-former, samt ordet grandi- 

 flora, att de äro storblommiga; detta sista för att skilja dem från de småblom- 

 miga trädgårdsviolerna af Viola odorata-typen. 



Det torde ej sakna sitt intresse att söka utreda, i hvilka afseenden val- 

 tids penséer skilja sig från de vilda Violer, som vi funnit vara deras moder- 

 arter. Ett ändamålsenligt tillvägagående synes härvidlag vara, att först lemna 

 några meddelanden om dessa moderarter sjelfva, och särskildt om deras för- 

 måga af formvexling i den fria naturen. Härvid komma vi af lätt insedda skäl 

 att hålla oss nästan uteslutande till blommorna och deras förhållande. 



Viola tricolor L. torde väl vara den mest formrika bland alla Viola-arter -), 

 äfven om till henne ej räknas var. arvensis auct, hvilken vi anse vara en från 

 V. tricolor väl skiljd art 3 ). A följande sida stående bilder, 54—62, visa blommor 

 af en del svenska former. Vi finna af dem, att blommorna variera mycket betyd- 

 ligt till storleken. De största, som jag sett, mäta 33 millim. i längd och 27 i 

 bredd; de minsta blott 11 millim. i längd och 9 i bredd. Blomkronans gestalt 

 är lika vexlande. I de flesta fall är kronans längd betydligt större än bredden; 

 hos f. orthopetala, bild 59, är den understundom nära dubbelt så stor. Men 

 hos en del former är kronans bredd fullt så stor som dess längd; så hos f. 

 platypetala, bild 62. Detta står naturligtvis i samband med olikheter i de sär- 

 skilda kronbladens riktning och gestalt; något som efterföljande bilder tydligt 

 visa. Det nedersta kronbladet varierar mest till formen. Så kan dess främre 



M Att namn sådana som de allmänt nyttjade Viola altaica eller V. tricolor maxima ej med 

 rätta kunna användas, säger sig sjelft, då de ju äro vilseledande, såsom tillhörande andra växtformer. 



2 ) »Species mire varians» DE Gingins i DE Candolle Prodr. System, natural, regn. 

 veget. Pars I. 1824. Sid. 33. 



3 ) Se V. B. WlTTROCK, Viola-studier I (Act. Hort. Bcrgian. Bd II. N:o 1). 



