B. WITTROCK, DK ODLADE PENSÉERNAS HISTORIA. 



Med hänsyn till sporrens beskaffenhet öfverensstämnia penséerna i all- 

 mänhet med de kortsporriga moderarterna, Viola tricolor L., /'. lutea Huds. och 

 V. altaica Ker. Blott mycket få penséer äro långsporriga '), derigenom hän- 

 tydande på härkomst från någon af de långsporriga, V. cornuta L., V. ciil- 

 carata L. (eller »V. strida-» Dicksons & C:o). 



I afseende på blommornas färg förete penséerna en vida större mång- 

 fald och rikedom än alla moderarterna sammantagna; så vexlande i afseende 

 på färg som ett par af dessa än äro. Det 

 torde knappast finnas någon färg eller färgnyans 

 — med undantag af den för blommor i all- 

 mänhet så främmande gröna — som ej är re- 

 presenterad hos den ena pensé-varieteten eller 

 den andra. Enfärgade blommor finnas i hvitt, 

 gult, rödt, violett, blått, brunt och svart. De 

 färger, som varit pensé-förädlarne de svåraste 

 att åstadkomma, äro de rent blå och de rent 

 röda. Blå penséer finnas dock nu af flera sorter. 

 Klart röda i eldrödt och blodrödt höra deremot 

 fortfarande till önskningsmålen -'). Flerfärgade 

 pensé-blommor finnas, som bekant, af så godt 

 som tallösa slag. Hvad som dock är gemen- 

 samt för de allra flesta af dessa och som sak- 

 nas hos penséernas moderarter är de stora 



mörka fläckarne vid basen af de tre nedre kronbladen. Dessa fläckar leda 

 påtagligen sitt ursprung från de hos penséernas vilda moderarter förefintliga 

 mörka honungsstrecken. 



Huru vexlande penséerna än äro till färgen, finnes det 

 dock ett parti uti dessa blommor som alltid har samma 

 färg. Detta är det s. k. ögat, eller den del af det nedersta 

 kronbladet, som ligger strax framom ingången till sporren. 

 Detta »öga», som botanisterna gifva namnet honungs- 

 fläcken, är nämligen hos alla penséer — äfven de i öfrigt 

 enfärgade — alltid klart gul. Denna gula fläck, hvars be- 

 tydelse ligger uti att vara ledstjerna för insekterna vid deras 

 för befruktningen så betydelsefulla blomsterbesök, synes 

 hafva nått en sådan grad af motståndskraft mot alla vex- 

 lingar i de yttre lefnadsförhållandena. att den ej låter sig 

 af något undanträngas. 



Ett liknande förhållande synes ega rum med färgen 

 hos sporren. Hos alla penséer, som jag varit i tillfälle 

 att undersöka — äfven de rent hvita, rent gula etc. — är 

 sporren, åtminstone mot spetsen, färgad af violett af en ljusare eller mörkare 



Viola calcarata L. cult. in Hort. 



Bergian. 1894. 



Bild 68. 



Viola calcarata L. var. 

 Zoysii Wulf. Reichen- 

 bach, Icones tlorsc ger- 

 manica; 1838. 

 Bild 69. 



l ) Exempelvis cornuta Perfection^ och »Ariel..; se bilderna 36, 37 och 41, 42. 

 ■) Ett par af de nyaste sorterna, nämligen sCardinal (i eldrödt) och 1 Victorias (i blodrödt) 

 komma dock dessa mål ganska nära. 



