ö ACTA HORTI BEKGIANl. BAND I. NIO 1. 



ock buskar, såsom Stickelbärs-, Svarta, Röda och Hvita Vinbärs-buskar, och 

 flera sådana, hvilka man antingen planterar något tätare, för at låta växa ihop 

 til häck, eller glesare, med ett par alnars mellan-rum, för at ha dem til buskar, 

 varandes likväl buskar så vida förmånligare, som de kunna behålla alla sina 

 blommor i fred och få frukt deraf, då häckarne genom den ständiga klippningen 

 förlora många af sina blommor. Inne på sjelfva qvarteren kan man hafva hvad 

 grönsaker och köks-växter man vil, ja ock Tobak, om man så behagar. I 

 Engeland nyttjas dessa mellan-rum somligstädes til säd, somligstädes til artificiel 

 äng. Men en stark Frukt-älskare tör väl vilja hafva stammiga Frukt-träd äfven 

 på qvarteren, hvilket han ock väl kan göra, då han sätter dem i förbund, til 

 12 ä 14 alnars afständ ifrån hvarandra, ty han kan då, i flera af de första 

 åren, utan synnerligt hinder, hafva sina köksväxter på mellan-rummen, til dess 

 träden ändtehgen taga til, at de bortskymma solen, och då blifva de väl i 

 stånd at med frukt ärsätta saknaden af köks-växterna.» 



» Träd-skolcn bör anläggas på en lagom högländt plats i trägården, där 

 skygd är för N, NO och NW vädren. Man upplöjer den om hösten, så att 

 vintern må fa verka pä sjelfva jorden, och nästa våren göder man med brunnen 

 dynga, och slår up sängar, hvarpå då sås frö-kärnar af Äplen, Päron, Oxel, 

 Körsebär och Plommon, som, om de äro friska, snart nog gro och slå up '). 

 Sedan försummar man ej at hela sommaren bortrensa alt ogräs, och vattna när 

 det behöfves. Efter ett eller par år uptager man plantorna och sätter dem i 

 räta rader på sängarna, til 2 ä 3 fots afstånd. Utom dessa träd-plantor, in- 

 förer man ock gerna uti träd-skolen hvarjehanda telningar, som uprunnit från 

 de större träns rötter, såsom från Plonnnon-, Körsebärs- och Paradisäple-träns 

 rötter, ja ock unga Vill-aplar, hvilka man äfven planterar på sängarna i sina 

 räta linier, til 3 ä 4 fots afstånd. Sålunda har man sin Träd-skole formerad, 

 hvilken man sedan låter växa och vinna någon stadga, för at kunna på andra 

 eller tredje året ympas eller oculeras, hvarom rätt nu skall handlas; emellertid 

 låter man plantorna skjuta på höjden, och växa såsom smala spön, genom det 

 man flitigt bortputsar alla löf, som utskjuta från stammen under kronan. Men 

 hvad de nämnda rotskott och vill-aplar vidkommer, så kan man gå den genväg 

 med dem, at de strax ympas med det samma de inplanteras, ty som de än- 

 dock böra toppas, för at säkrare taga sig, så kan man pä god lycka med ens 

 insätta en ymp: ett försök, som ofta för mig slagit rätt väl ut, och hvarigenom 

 jag kunnat se min Träd-skole på få år förkofra sig.» 



Sidorna 30 till 6"] egnas åt en sakrik, speciel behandling af de olika slag 

 af träd och buskar, som Bergius ansåg vara förtjenta af att allmännare odlas 

 eller åtminstone försökas. Af de här lemnade uppgifterna synes framgå, att 



') »Ju friskare dess kSrnar äro, dess säkrare komma de up. Man har derlore vintern ölVer 

 förvarat dem ncdlagde i mull, och insatt dem i ett rum, där det ej frusit, ty inga frukt-kärnar 

 tåla väl at ligga länge torkade, om de qvickt skola gro. Försigtigast är, at låta frukterna ligga 

 någon tid, sedan de mognat; om de ruttna skadar det intet, ty de blifva då så mycket mera 

 fullmogna. Sur-äplen gifva de bästa frö-kärnar, framskaffande de fastaste och varaktigaste stam- 

 mar; äfvenså äro Fogel-körsebär de bäste, för at gifva stammar at ympa alla sorter körsebär uti. 

 Det dröjer ej länge pä våren, innan Päron- och Äple-kärnarne komma up; slenkärnarnc ligga 

 längre tid, innan deras skal hinner öpna sig.» 



