v. B- WITTROCK, lililUlIANSKA STll'TliLSHNS HISTORIA. II 



använde sina rikligare inkomster till att bereda sin broder fullständig frihet frän 

 allt hvad näringsbekymmer hette, i) 



Någon uppmuntran från det allmännas sida hade ännu icke kommit Bengt 

 Bergius till del. Först år 1758 blef han, på särskildt förord af den bekante 

 mecenaten grefve Gustaf Bonde, utnämnd till extra ordinarie assessor vid Anti- 

 qvitetsarkivet, dock utan lön. Lönad befattning erhöll han ej förr än år 1762, 

 då han af Rikets Ständers Banco Deputation, helt oförmodadt, blef förordnad till 

 tjensteman i riksbanken, till Banco-Commissarie. 



Sina arkivforskningar hade emellertid Bengt Bergius alltjemt fortsatt med 

 oförminskad ifver. En frukt häraf se vi uti det värdefulla historiska verk han 

 år 1759 utgaf under titel »Konung Carl d. IX:des Rim-Chrönika samt Konung 

 Gustaf Adolfs påbegynta Chrönika egenhändigt af Högbemälte Konungar för- 

 fattade; jämte Bilagor af 96 Bref och Handlingar, til föregående Chrönikors 

 och Tidehvarfs uplysning, nu först i dagsljuset utgifne». 



Ar 1766 kallades Bengt Bergius till ledamot af Vetenskaps Akademien, 

 och år 1769 blef han utsedd att föra presidiet i Akademien för första fjerdedels 

 året. -) Vid presidiets nedläggande höll han ett »Tal om svenska Äng-skötseln 

 och dess främjande genom lönande Gräs-slag», ett tal som innehåller en öfver- 

 raskande mängd goda praktiska förslag och råd. Ordet »Gräs-slag» nyttjade 

 han — såsom ännu ofta sker — i vidsträcktaste mening, derunder inbegripande 

 allt, för boskapen njutbart, som kan växa på ängar och vallar. Så innefattade 

 han också derunder ärtväxterna [Papilionacecé], med hvilka han sysselsätter sig 

 rätt utförligt. Bland de fleråriga ärtväxterna förordar han särskildt röd klöfver 

 [Trifolium pratensé) och »hvit klöfver» [T. Iiybriditiii) för fet jord, backklöfver 

 [T. niontaimvi) för torra magra backar, »svenskt höfrö» [åledicago falcata\ »alla 

 våra Lathyri som boskapen gerna äter, särdeles pratefisis». Vida dumetonun, 

 V. cracca, V. sepium och Anthyllis vidnerai-ia. Af dessa kommo de båda 

 främst anförda temligen snart till heders inom landtbruket. Hvad deremot de 

 öfriga beträffar hafva de först i våra dagar börjat vinna ett rättvist erkännande 

 såsom under olika förhållanden mycket värdefulla foderväxter. 



Måhända ännu märkeligare är det presidietal Bengt Bergius höll 1780, 

 dä han andra gången valts till Vetenskaps-Akademiens preses. Det förer titeln 

 »Tal om läckerheter, både i sig .sjelfva sådana och för sådana ansedde genom 

 Folkslags bruk och inbillning». Hans definition på läckerhet är följande: 

 »Med Läckerhet förstår jag hvarje sådant ämne, som, då en frisk menniska det 

 njuter, pä ett Ijufligen förnöjande sätt retar dess nerv-papiller på tungan och 

 i gommen, blifvandes läckerheten ofta förhöjd, dä en behagelig lukt dermed in- 



') Uti efterlemnade anteckningar af sjelf biografisk art skrifver Bengt Bergius härom 

 bland annat följande, som kastar ett klart ljus öfver det mer än vanligt innerliga vänskapsför- 

 hållande, som egde rum mellan dessa bröder. »1755 d. 3 April flyttade han och jag tilhopa i 

 et logement och hushållning, och ifrån den tiden kan jag börja räkna de första lyckeliga och 

 glada dagar af min Stockholraslefnad, ty hans hjelpsamhet och goda hjerttlag emot mig voro 



icke endast broderhga, utan mer än faderliga. Ja, hans affection gick sä vida, at han 



altjämnt under nog considerabla inkomster ingenting egde, som han icke ansåg mig, lika så väl 

 som sig tilhörigt.» 



^) Preses omb)-ttes på den tiden fyra gånger om året. 



