i8 



ACTA HORTl BERGIANI. BAND I. NiO I. 



enhälligt medicine doktor OLOF S"WARTZ i). Den lo Augusti samma år ut- 

 färdade Akademien konstitutorial för den valde att vara »Intendent och Pro- 

 fessor vid Bergianska trädgårdsskolan, och pä samma gäng gafs honom en med 

 bestämmelserna i Bbrgii testamente noga öfverensstämmande instruktion -). Lär- 

 lingar vid trädgårdsskolan antogos också samma år, och »demonstrationerna» i 

 hortikultur togo genast sin början. 



Detta Akademiens val af Olof Swartz till professor vid Bergianska träd- 

 gårdsskolan kan m.ed skäl betecknas såsom synnerligen lyckligt. Swartz var 

 nemligen först och främst en af sin tids mest framstående botanister; vi erinra 

 blott om hans »Flora Indise occidentalis», hans »Genera et species Orchidearum 

 systematice coordinatarum» och hans »Synopsis Filicum». Men derjemte visade 

 han sig också vara — hvad som för Bergianska stiftelsen särskildt vid den 



') Olof Swartz var född i Norrköping d. 21 Scpt. 1760. Blef student i Upsala 1778. 

 Gjorde botaniska resor i Lule lappmark 1780, på Åland 1781, på Gotland 1782 och i Göteborgs- 

 trakten 1785. Företog sistnämnda år i Augusti sin stora botaniska resa till Vestindien, som han 

 bekostade af egna medel. Undersökte först Jamaika, sedermera San Domingo, Cuba och Porto 

 Rico, till sist ånyo Jamaika. Återvände till Europa 1786. Stannade ett är i England för jem- 

 förande botaniska studier. Återkom hösten 1787 till Sverige. Promoverades frånvarande till 

 medicine doktor i Upsala 1785. Blef intendent för kongl. Naturalie Cabinettet på Drottningholm 

 1789. Utsågs af K. Vetenskaps-Akademien till professor vid Bergianska trädgårdsskolan 1791- 

 Blef intendent för K. Vetenskaps-Akademiens museum 1807. Valdes till K. Vetenskaps-Akademiens 

 sekreterare 181 1. (Till niedtäflare om denna plats hade han ingen mindre än J. J Berzelius; 

 vid valet tillföllo Swartz 21 röster och Berzelius 17.) Utnämndes 1812 till Föredragande på 

 Skogs- och trädgårdsafdelningen inom K. Landtbruks-Akademien, samt 1813 till Historia; naturalis 

 professor vid Carolinska medico-chirurgiska Institutet. Gift 1794 med Sara Elisabeth Bergh, 

 med hvilken han egde en son och en dotter. Död på Bergielund d. 19 Sept. 1818. 



Swartz erkändes af alla som en ovanligt ädel och menniskoälskande personlighet. Be- 

 tecknande för den stälhiing han intog bland sina vetenskapliga samtida är C. A. Agardhs ytt- 

 rande i vBiographie über den Professor Olof Swartz» (uti i-Flora oder Botanische Zeitung» 3 

 Jahrg., 2 Bd, 1820): »Seit Linné war keiner der in Schweden, bis zu dem Grade wie er, den 

 Mittelpunkt der Wissenschaft ausmachte». Äfven i utlandet var hans anseende synnerligen stort. 

 Mer än ett anbud om fördelaktig anställning utomlands afslog han. Att han valts till medlem 

 af ett stort antal utländska lärda sällskap är sjelfklart. Hans författareverksamhet var mycket be- 

 tydande. Uti J. E. Wikströms »Biographie über den Professor Olof Swartz» (i »Adnotationes 

 BotanicK quas reliquit Olavus Swartz.» Holmias 1829) uppräknas mer än 100 större och mindre 

 arbeten af hans hand ; de flesta i botanik, en del i hortikultur samt några i zoologi och medicin. 

 Swartz' rika växtsan"!ling och bibliotek inköptes efter hans död af K. Vetenskaps Akademien. Jemte 

 de två ofvan citerade lelnadsteckningarne öfvcr Olof Swartz finnas flere andra, bland hvilka må 

 nämnas: »Memoria Olai Swartzii scripsit Curtius Sprengel» (i 

 Nov. Act. Acad. Nat. Curios. Tom. X, pars IL 1820) samt »Minne af 

 Olof Swartz, K. Vetenskaps-Akademiens Sekreterare af M. M. af 

 PoKTiNi, (i M. M. af Pontins Samlade skrifter, i Band, 1850). 



År 1824 lät K. Vetenskaps-Akademien öfver Olof Swartz 

 pregla en minnespenning, som på framsidan visar hans bröstbild (se 

 vidstående afbildning) och pä baksidan i öfre fältet en blomman- 

 de liljekonvalje med omskriften »Honos dum prata virebunt» samt 

 i nedre fältet »Secretario suo meritiss. def MDCCCXVIII. Acad. 

 Scient. Suec.» 



^) Denna instruktion erhöll, på Vetenskaps-Akademiens särskilda anhållan, gillande och 

 stadfästelse af Kongl. Maj:t den 19 Nov. 1795. 



