28 ACTA HORTI BERGIANI. BAND I. N:0 I. 



Hvad beträftar egendomens beskaffenhet i afseende på terrängförhällanden 

 må nämnas, att största delen af egendomen — den i midten belägna — ut- 

 göres af mot söder eller vester sakta sluttande, allt igenom odlingsbar och sten- 

 fri mark. Gränsområdena i öster (O), söder (S^ och S^^), vester (G) och norr 

 (B, A och E) utgöras delvis af bergkullar. Egendomens högsta punkt (h) är 

 belägen i det nordvestliga gränsområdet (B)^ som utgöres af en i Brunnsviken 

 utskjutande halfö. Denna halfö stiger på norra sidan nästan lodrätt upp ur 

 Brunnsviken till en höjd af nära 19 meter, och lemnar sålunda ett godt skydd 

 mot nordliga vindar för en del af egendomen. Vindskydd på östra sidan er- 

 hålles af den skogbevuxna ås, som på kort afstånd från egendomens gräns 

 följer stranden af Ostersjöviken Lilla Värtan. De på kartan i öster, sydvest 

 och nordvest såsom park eller äng betecknade områdena äro till största delen 

 bevuxna med stora ekar, de flesta mellan 200 och 300 år gamla. På yttre 

 delen af den nordvestra udden (B) finnes tallskog af mestadels temligen unga 

 träd. Brunnsviken är nästan öfverallt kantad af en krans björkar och alar, 

 hvilka alla äro uppvuxna efter år 1863, då sjön sänktes omkring i-^ meter '). 

 Jordmånen utgöres på den största delen af egendomen af godartad, ehuru tem- 

 ligen styf lermylla. På kullarne är myllan något sandblandad. Egendomens 

 lägst liggande del, på kartan betecknad med M, M^, M^\ är en humusrik 

 ängsmosse, som först genom Brunnsvikens sänkning blifvit odlingsbar. 



Vid flyttningen till Haga-Frescati öfvertog Bergianska Stiftelsen sjelf för- 

 valtningen af sin jordegendom. Under föregående period hade — såsom vi 

 minnas — största delen af egendomen ända från år 1794 varit utarrenderad 

 först till Bergianske professorn och sedan till de Bergianske trädgårdsmästarne. 



För att arbetena uti den nya trädgård, som Stiftelsen nu hade att anlägga, 

 ända från början skulle kunna försiggå på ett ändamålsenligt sätt, var det nöd- 

 vändigt, att en plan på förhand uppgjordes, som angaf först och främst om- 

 rådets fördelning mellan trädgärdens båda afdelningar — den praktiska och den 

 botaniska — , vidare läget af de byggnader som för Stiftelsens räkning borde 

 uppföras, samt derjemte anordningen i det hela såväl af den botaniska som 

 den praktiska afdelningen. En sådan plan uppgjordes och kartlades sommaren 

 1885 af professor Bergianus, efter samråd, hvad trädgårdens praktiska afdelning 

 beträftar, med den Bergianske trädgårdsmästaren. Genom denna plan, som af 

 K. Vetenskaps-Akademien godkändes, bestämdes, att den i Brunnsviken utskju- 

 tande nordvestra halfön med de närmast söder och öster derom liggande fälten, 

 till en vidd af omkring 7 hektar, skulle tillhöra botaniska afdelningen, hvare- 

 mot öfriga 13 hektar skulle tillkomma den praktiska afdelningen. 



Hvad som främst af allt behöfde göras, var att skaffa husrum åt de drifhus- 



') Brunnsviken var till år 1863 en vanlig insjö, som hade sitt utlopp i Lilla Vanan vid 

 Ålkistan genom en helt kort bäck med ett litet vattenfall. Nämnda år sänktes sjön derigenom 

 att denna bäck utvidgades till en kanal af sådant djup, att smärre fartyg kunde gå omedelbart 

 frän Väitan in i Brunnsviken. Efter denna sänkning står sålunda Brunnsviken i öppen förbin" 

 delse med Östersjön, hvaraf följer, att vattnet i Brunnsviken stiger och faller med Östersjöns. 

 Högsta vattenståndet inträffar derföre regelbundet på hösten, det lägsta pä våren. En annan följd 

 af den öppna förbindelsen med hafvet är, att Brunnsvikens vatten nu är svagt bräckt, så svagt dock 

 att det ej utöfvar något nämnvärdt in^tande på vattnets praktiska användbarhet. 



