v. B. WITTROCK, DE HORTO BOTANICO BERGIANO. II 



betecknadt med siffran 4 samt ordet i>Filices*. Taflan 2 visar en bild från 

 denna afdelnings hufvudparti. Ormbunken i förgrunden till venster igenkännes lätt 

 som vår ståtliga strut-ormbunke (Onoclea struthiopteris L.); den till höger är den 

 allmänt bekanta, för allsköns omild behandling så tåliga Polystichum filix mas L. 

 Midt för den punkt, der vägen gör en stark böjning åt venster, växer den 

 eleganta Polystichum spinulosum Retz. ß dilatatum Hoffm.; längre upp, såväl 

 till höger som venster den mångformiga Athyrium filix femina L. I bergs- 

 skrefvorna — och särskildt i den jemförelsevis stora klyfta, som intager midten 

 af taflan — äro planterade allehanda smärre ormbunkar, sådana som den hos 

 oss sä sällsynta Scolopendrium officinale Ehrh., de smånätta Asplenium ruta 

 muraria L. och A. germanicum Weiss, de nordamerikanska Cystopteris bulbi- 

 fera Swartz och Adianthum pedatum L. m. fli. 1) Ett par ormbunksarter, som 

 fordra fuktig mark äro placerade nedanför sluttningen vid kanten af en liten 

 damm; sä Polystichum Thelypteris L. och P. cristatum L. samt den präktiga 

 Osmunda regalis L. 



Såsom ofvan blifvit antydt har särskild omsorg egnats åt att utfinna växe- 

 platser, som för hvar och en af kryptogamgrupperna synts böra vara specielt 

 tilltalande. Då det gäller fanerogamerna är en sådan omsorg ej i samma grad 

 nödvändig. Visserligen finnas äfven bland dem ej få, som ställa särskilda, be- 

 stämda fordringar pä sin växeplats — somliga äro ju vattenväxter, andra afgjorda 

 skuggväxter, åter andra solväxter o. s. v. — men med det stora flertalet för- 

 håller det sig så, att de uti god trädgårdsjord trifvas väl nästan hvar som helst. 



Detta lyckliga förhållande underlättar väsentligen det utan tvifvel berättigade 

 sträfvandet, att uti botaniska trädgårdar ordna de oHka fanerogamgrupperna så, 

 att de genom slägtskap hvarandra närmaste äfven med hänsyn till platsen i 

 trädgården komma hvarandra närmast. För att fullständigare, än hittills vanligen 

 skett, söka nå detta mål, har jag ansett mig böra helt och hållet bryta med 

 det gamla bruket att odla en- (och två-) åriga örter för sig, fleråriga örter för 

 sig, samt träd och buskar för sig. I trädgårdens specielt systematiska afdel- 

 ning har derföre vid fanerogamernas ordnande förvantskapsförhållandena — • efter 

 regeln — varit de i första rummet bestämmande. Dock, att gifva ett exakt 

 uttryck åt vår föreställning om förvantskapen grupperna emellan genom anord- 

 ning uti ett plan efter mönstret af en karta, är, vid de invecklade slägtskaps- 

 förhållandena grupperna emellan, alldeles ej möjligt. Anordningen af grupperna 

 i trädgården kan derföre ofta blott gifva en antydning om den förmodade när- 

 maste slägtskapen samt särskildt om hvilka växtformer anordnaren tänkt sig 

 stå på en lägre utvecklingsgrad och hvilka på en högre. 



Att barrträden och deras slägtingar stå de högre kryptogamerna närmast 

 och sålunda äro de lägst utvecklade bland fanerogamerna, derom äro väl alla ense. 

 Det är sålunda en sjelfklar sak, att »fanerogam-systemet» i trädgården bör börja 

 med dessa växter. Till plats för dessa växter — och sålunda till utgångspunkt 

 för »systemet» — har blifvit vald den sluttning, som ligger sydost och öster 



') I en af de i fråga varande bcrgsskrefvorna växer sedan tre år tillhaka Ephccira viihraris 

 Rieh., en Equisetum-liknandc, med barrträden beslägtad buske, hvilken, såsom spontan, uthärdaj- 

 vintrarne först söder om Alperna. 



