v. B. WITTROCK, DE HORTO BOTANICO BERGrANO. 15 



vid anordnande af växtgeografiska grupper från främmande verldsdelar, står så- 

 lunda ej till vårt förfogande. Jag har derföre inskränkt mig till att i Bergian- 

 ska trädgården söka sammanställa blott en extraeuropeisk växtgeografisk grupp, 

 nemligen en kinesisk-japansk; och denna mera för att gifva en idé om hvilka 

 af våra odlade växter, som härstamma från dessa aflägsna nejder, än för att 

 gifva en verkligt växtgeografisk bild. Dertill äro — såsom ofvan antyddes — 

 våra resurser, särskildt hvad beträffar träd och buskar, allt för inskränkta. 



Den kinesisk-japanska gruppen har sin plats norr om framkörs vägen, 

 midt för försöksfältet; på kartan är den betecknad med siffran 8. Af specielt 

 kinesisk-japan.ska träd finnes knappast ett enda, hvilket här vid Stockholm låter 

 sig uppdragas i typisk trädform. Några få sådana kunna dock hos oss odlas 

 i form af buskar eller dvärgträd, och af dessa finnas på området Thujopsis dola- 

 brata (L.), Hydra7igca paniculata Sieb, och Primus triloba Lindl. På l^araktä- 

 ristiska, härdiga buskformer är tillgången större. Nämnas må Dciitzia crcnata 

 S. & Z. och D. gracilis S. & Z., Kerria japonica (L.) Spircca callosa Thunb., 

 Rosa riigosa Thunb., Rhododendron svicnsc (Lödd.); hvartill komma de särdeles 

 fina slingerbuskarne Akebia quinata Thunb., och Lotiicera flexiiosa Thunb. 

 Bland de fleråriga örterna må framhållas de ståtliga Lilhmi speciosnni Thunb,, 

 Bocconia cordata Willd., Dicentra spectabilis (L.), PcEonia albißoi-a Fall, och 

 den mer än manshöga Polygomim saclialinense F. Schm.; vidare må nämnas 

 de vackra klätterväxterna Dioscorea qiiinqudoba Thunb. och Thladiantlia dubia 

 Bge., samt Funkia la7icifolia (Thunb.), F. ovata Spr., F. Sieboldi Lödd., Scduni 

 Sieboldi S\\'eet och den nu som matväxt odlade Stacliys tuberifcra Naud. De 

 främsta representanterna af de kinesiskt-japanska enåriga växterna äro den väl- 

 bekanta kinesiska astern, Callistcphus chincnsis (L.) samt den vackra slinger- 

 växten Huniidus japonicus S. & Z. 



Ofvan har blifvit nämndt, att e7i biologisk växtgrupp, nemligen högfjäll- 

 växternas, sedan decennier tillbaka blifvit särskildt uppmärksammad och fram- 

 hållen i åtminstone en del botaniska trädgårdar. Att en annan biologisk grupp, 

 nemligen vattenväxternas, hållits tillsamman pä de få ställen, der någon upp- 

 märksamhet egnats åt dessa växter, ligger i sakens natur. Men längre har 

 den biologiska synpunkten ej fått göra sig gällande vid växternas anordning. 

 Och dock äro växtsamhällen, pä hvilka likartade yttre förhållanden tryckt en 

 likartad pregel alls inga sällsyntheter. Vi erinra oss från vår flora exempelvis 

 de högvuxna lundväxterna med sina stora, mörkgröna blad och kraftigt utveck- 

 lade, ofta starkt färgade blommor; de låga barrskogsväxterna med små och 

 ofta vintergröna blad samt blekt fårgade, hvitaktiga eller rödlätta blommor; eller 

 hafsstrandväxterna med sina glatta, tjocka och saftiga, ofta blådaggiga blad. 



Kasta vi vår blick på främmande länder, skola vi lätt finna sädana, der 

 klimatiska egendomligheter framträda vida skarpare än hos oss, och der också 

 till följd häraf biologiska växttyper framträda ännu mera utpräglade än hos oss. 

 Hvem har ej åtminstone hört omtalas den egendomliga vegetationen på Ungerns, 

 södra Rysslands eller mellersta Asiens vidsträckta, trädlösa slätter, på stepperna, 



