Sedan tre är tillbaka är den öfverenskommelse träftad mellan naturhistoriska 

 riksmuseets botaniska afdelning i Stockholm och den bekante botaniska 

 resanden Elise Reverchon, att museet skall erhålla af alla Linaria- och Ery- 

 tlinva-7sx\.&x, som nämnde resande samlar på sina botaniska färder i Medelhafs- 

 länderna ett större antal exemplar. Bland de Linarior, som Museet på grund 

 af denna öfverenskommelse erhöll år 1888, befann sig en, som Reverchon sam- 

 lat i s}'dligaste delen af Spanien, i närheten af Malaga, och hvilken R. — dock 

 med tvekan — ansett höra till Linaria Clementei Boiss. En närmare under- 

 sölcning af denna Linaria öfvertygade mig snart om, att den ej kunde höra 

 till denna art, liksom ej heller till någon annan af de mig bekanta Liiiaria- 

 arterna. Med anledning häraf och då åtskilliga af de af R. lemnade exempla- 

 ren egde mogna frön, beslöt jag att försöka odla växten i kongl. vetenskaps- 

 akademiens botaniska trädgård vid Bergielund, för att derigenom blifva i till- 

 fälle att närmare studera densamma. 



De på våren 1889 i bänk utsådda fröna gåfvo plantor, som under som- 

 marens lopp utvecklade sig till ståtliga blombärande exemplar, af hvilka en del 

 i September lemnade mogna frön. Dessa frön, som utsåddes 1890, visade sig 

 grobara och gåfvo upphof till rikt utvecklade individ. Afven i år hafva frön 

 frän såväl 1888 som 1889 utsatts, och bådadera hafva grott rikligt och snabbt. 

 De iakttagelser, som jag gjort, dä jag sökt följa växten under dess olika ut- 

 vecklingsskeden, är det min mening att här framlägga. 



Den vid groningen utvecklade lilla plantan eger, såsom vanligt, en nedåt 

 växande hufvudrot samt ett vertikalt uppåt riktadt hufvudskott med hypokotyl 

 stam och hjertblad. 



Hufvudrot en, som från början är temligen svag, förgrenar sig snart (se 

 bilderna i — 3) till ett rotsystem, som dock ej vinner någon synnerlig .styrka. 

 Endast den öfversta delen, från hvilken rotskottsalstring eger rum (mera härom 

 längre fram) utvecklar sig ej obetydligt i tjocklek. Till sin inre byggnad är 

 roten tvåstrålig (diark). De primära vedsträngarne äro mycket svagt utbildade, 

 såsom, åtminstone understundom, bestående hvardera af blott 2 till 3 små kärl. 

 Hos den något äldre roten äro de rätt svåra att urskilja, i ty att de dä tätt 

 omgifvas af den af kambiet alstrade veden, som bildar en sluten centralcylinder utan 

 att — såsom oftast eljest är fallet — några midt för de primära vedsträngarne 

 belägna primära parenkymsträlar komma till utbildning. I sammanhang med 

 rotens tvåstrålighet äro också rotgrenarne tvåsidigt anordnade. Någon skott- 

 bildning från rotgrenarne har jag ej kunnat iakttaga. Roten har hos odlade 

 exemplar visat sig enårig. Möjligt är dock, att den i växtens hemland kan 



