4 ACTA HORTI BERGIANI- BAND I. W.O 4. 



vara tvåårig i). Den alstring af nya rotskott, som jag hos en del exemplar 

 sett fortgå fram på hösten, synes tyda på något sådant. Att detta dock ej 

 är något afgörande bevis för att växten skulle lefva mer än ett år, framgår 

 bland annat deraf att hos Linaria tripliylla (L.) MilL, som enligt flororna -) 

 är enärig äfven i sitt hemland, i Medelhafstrakterna, alstring af nya rotskott 

 eger rum långt fram på hösten, då den odlas hos oss på fritt land. 



Groddplantans stam, den hypokotyla, är rätt starkt utvecklad — 2,5 till 

 4,5 cmr lång — och lyfter sålunda hjertbladen ej så litet från marken upp i 

 ljuset; jfr bilderna i, 2 och 3. Denna stamdel bär, liksom äfven det första 

 internodiet af den epikotyla stammen glest sittande, mikroskopiskt små glandel- 

 hår af den beskaffenhet som bilderna 4 och 5 utvisa. 3) De tre-celliga håren 

 synas hufvudsakligen tillhöra det hypokotyla och de två-celliga det epikotyla stam- 

 intcrnodiet. 



Till motsats mot hufvudstammens hypokotyla del når den epikotyla delen, 

 enligt regeln, ej någon stark utveckling. Blott hos unga plantor har jag iakt- 

 tagit densamma; hos halfvuxna eller fullvuxna exemplar har jag ej kunnat 

 återfinna honom, otvifvelaktigt af det skäl, att han här, som hos en del andra 

 Linaria-3.ri&r snart dör bort, undanträngd af de hypokotyla och radikala skott, 

 om hvilka snart kommer att talas. ^) 



Hufvudskottets blad äro, i öfverenstämmelse med hvad om detta skotts 

 svaga utveckling förut blifvit nämndt, af blott tre slag, ncmligen hjertblad, pri- 

 märblad och vanliga örtblad. 



Hjertbladen äro oftast två, hvarandra motsatta. Ej sällan träffas dock; 

 äfven plantor med tre kranssittande hjertblad ; se bild 2 c, c, c. Hjertbladeris 

 form är lancettlikt-tunghk, efter regeln med en inknipning ett litet stycke ned- 

 om toppen; '°) tydligt skaft fattas; se bild. i och 3 c samt bild. 6 och 7. 

 Hjertbladsafbildningarne 6 — 8 visa ej blott bladens yttre form utan äfven bla- 

 dens hela kärlsträngsystem, För att fa detta tydligt urskiljbart för tecknaren, 

 hafva bladen behandlats först med alkohol, derefter med utspädd kalihydrat- 



') Ej få växtarter, som i v.iriiuire klimat äro två- eller fleråriga, genomlöpa hos oss hela 

 sin utvecklingskrets under en enda vegetationsperiod; sa exempelvis Aiilirrhimiiii nnijiis L., Bliiiii- 

 iiiciihachia iiisi<;nis Schrad. och Aiiniiohiinii alalinii R. Br. 



2) M. Willkomm et J. Lange, Prodromus Flor.v Hispanic.e, Yol. II, sid. 561. E. Boissiek, 

 Flora orientalis, vol. IV, sid. 380. 



■^) Bildernas förstoring är 200-faldig. 



^) Exempel bland de enåriga i/war/ii-arterna på det förhållandet, att den epikotvla axeln 

 spelar en mycket underordnad rol, lemnar enligt mina iakttagelser L. chakpcusis (L.) Mill., hos 

 hvilken denna stamdel blott blir dvärglik, aldrig utvecklar blomgrenar och tidigt förvissnar. Hos 

 den likaledes enåriga L. biparlita (Vent) Willd. är förhållandet ofta detsamma, men understun- 

 dom når den epikotyla axeln här en starkare utveckling, sä att den till och med blir blom- och 

 fruktalstrande. Bland de fleråriga arterna förhåller sig i nu nämnda afseende L. vulgaris Mill, 

 (enligt Irmisch och Winkler) på samma sätt som L. rhahfciisis (L.) Mill. och L. repens (L.) 

 Mill. pä samma sätt som L. biparlita (Vent.) Willd. 



») En dylik, särskildt afsatt, smalare del i toppen på hjertbladen flnnes hos alla i detta af 

 seende af mig undersökta arter af underslägtena Linariastnim (Duhy) Chav. och Chwiwrrh imim 

 DC, Chav. Hos ingen art är den så svagt utvecklad som hos L. Reverchonii nob.; endast hos 

 denna har jag funnit den understundom blott rudimentär; se bild. 2 c och 8. 



