\'. Ii. WITTROCK Dl', LINAKIA RB\T-;KC1I0NII NO^■. SPFX. J 



lösning, sä med passande anilintarg-lösning och tili sist med glyccrin, hvarcftcr 

 afbildningen skett under användande af omkring 80 gångers förstoring. Hjert- 

 bladen S}'nas för blotta ögat fullkomligt glatta, men vid användning af en för- 

 storing af 100 gånger eller deröfver finner man, att de ega ett ringa antal små 

 glandclhår af samma slag som det hypokotyla internodiet (jfr bild. 4 och 5). 



De första örtbladen, primärbladen, äro alltid af samma antal som hjert- 

 bladcn och alternera med dessa. Sålunda, då hjertbladen äro två, äro primär- 

 bladen två, och då hjertbladen äro tre, så äro primärbladen tre. Primärbladen 

 likna till formen rätt mycket hjertbladen. De afvika derigenom, att de sakna 

 hjertbladens egendomliga inknipning nedom toppen, ega sin största bredd när- 

 mare midten samt hafva (såsom fullvuxna) större längd; se bild. i — 3 / samt 

 bild. 9, som också visar bladets kärlsträngsystem. Det i fig. 9 afbildade pri- 

 märbladet har tillhört samma planta som det hjertblad, som finnes afbildadt i 

 fig. 8. — Afven primärbladen visa sig under mikroskopet ej fullt glatta, utan 

 äro i detta afseende af samma beskaffenhet som hjertbladen. 



Hufvudskottets öfriga örtblad likna till formen väsentligen primärbladen. 

 Dock blifva de, ju högre upp på skottet de sitta, desto smalare ; så att, då 

 de nedersta äro lancettlikt jembreda, erhålla de öfre en fullständigt jembred 

 form. Bilden 10 visar ett af de närmast primärbladen sittande örtbladen (med 

 kärlsträngsystem). De första örtbladen sitta liksom primärbladen parvis — om 

 hjertbladen äro två, samt tre i krans, om hjertbladen äro tre — och alternera 

 med dessa. Ofta (eller måhända oftast) sitta äfven de följande örtbladen par- 

 vis med alternerande bladpar. Men ej sällan uppträda örtbladen på hufvud- 

 skottets öfre del i kransar, som än äro trebladiga och än äro fyrbladiga. Någon 

 gång har jag till och med iakttagit enstaka sittande blad på hufvudskottet. 

 Hos den planta, der stör.sta omvexling i afseende pä bladställning egde rum, 

 gestaltade sig förhållandet på följande sätt: hjertblad två, primärblad två, 

 örtbladsformationen nederst med två tvåbladiga kransar, så med en fyrbladig, 

 derpå med ett enstaka blad och sist med fem trebladiga kransar. Kortare 

 skulle detta förhållande kunna uttrjxkas medelst följande skema: 



C 2\ P 2; /^ 2, 2, 4, I, 3, 3, 3, 3, 3; i hvilket C =r hjertblad (co- 

 tylcdones), P = primärblad (folia primaria) och F ^z^ egentliga örtblad (folia 

 sens. str.) '). 



Då, såsom förut är nämndt, hufvudskottet hos Linaria Revcrclionii rätt 

 snart afslutar sin tillvä.xt, utan att bilda blommor och frukf, och då ej heller 

 några axillära skott utvecklas frän hufvudskottet, är ifrågavarande art hänvisad 

 uteslutande till bildning af ad ventivskott, för att genom dessa få fortplant- 

 ningen besörjd. Redan mycket tidigt — så tidigt att hufvudskottet knappast 

 utvecklat några flera blad än hjertblad — uppträda på gränsen mellan den 

 hypokotyla stammen och hufvudroten små adventiva skott; se bild. i och 2 

 a. Dessa skott, som tillväxa sä snabbt, att de snart höja sig öfver hufvud- 

 skottet, hafva regelmässigt sina första blad i tretaliga, alternerande kransar 



') Denn.x skematiska form för angifvande af bladens anordning kommer att användas 

 grc fram, då redogörelse lemnas för bladställningen hos växtens adventiva skott. 



