6 ACTA IIORTI BEKGIANI. BAND I. N:0 4. 



(bild. i). ') Formen hos dessa blad är af något vexlande beskaffenhet. Oftast 

 äro de temligen lika hjertbladen och primärbladen; sä hos det i fig. 3 af bildade 

 exemplaret. Huru de te sig förstorade och transparenta, visa bilderna 1 1 och 

 12. Stundom äro de — och detta isynnerhet hos mycket kraftiga skott — 

 smalt jembreda. Nu omtalade kransställning ega bladen blott på nedre delen 

 af skotten. Antalat bladkransar vexlar mellan en enda och sex (eller måhända 

 något flera). På skottens öfre del äro bladen alltid strödda. Dessa blad — 

 liksom oftast äfven de flesta af de kranssittande — äro smalt jembreda, nästan 

 halftrinda, konvexa på undersidan, platta eller till sin nedre (större) del svagt 

 konkava på öfversidan, i kanterna starkt afrundade, i toppen trubbiga samt 

 fullständigt glatta. Till färgen äro de ljust grågröna, mycket fint och tätt 

 hvitprickiga samt nederst vid basen på utsidan försedda med en liten mörkt 

 violett fläck. Afven bladets topp är ofta violett anlupen. 



Den grågröna färgen beror derpå, att bladen öfverallt äro beklädda af 

 ett tunnt, mycket finkornigt vaxöfverdrag. Till förstärkande af densamma bi- 

 draga äfven de tättsittande små hvita prickarne. Dessa prickar, som äro skönj- 

 bara redan för blotta ögat och äro mycket väl synbara med tillhjelp af lup, 

 framkallas deraf, att det luftfylda intercellularrummet under hvarje klyföppning 

 är rätt djupt. -) Klyföppningarne äro mycket talrika sä väl på bladens öfre 

 och undre sidor som äfven i bladkanterna. Den violetta färgen vid bladens 

 bas och topp beror pä, att en del af de klorofyllförande cellerna i ett enkelt 

 lager omedelbart under epidermis hafva violett cellsaft. 



Dessa blad kunna med skäl benämnas växtens typiska örtblad, allden- 

 stund de till antalet äro de vida öfvervägande samt de, som väsentligen be- 

 sörja assimilationen under blomningen och fruktsättningen. Bilden 13 visar ett 

 sådant blad i se.x gängers förstoring samt med kärlsträngsförloppet återgifvet. 

 Bilderna 14 och 15 visa tvärafskärningar från midten af dylika blad. Af dessa 

 bilder framgår, att kärlsträngarne ej ligga i ett plan, utan äro (på bladtvär- 

 snittet) bägformigt anordnade, med bäglinien nästan parallel med bladets 

 undersida. 



Skottens stam är trind samt liknar bladen i afseende pä öfverhudens be- 

 skaffenhet. Sålunda är den glatt, grågrön och hvitprickig; rikligt med klyf- 

 öppningar finnes från dess nedersta till dess öfversta del. Första internodiets 

 nedre del är alltid mer eller mindre violettfärgad (af samma anledning som 

 ofvan angifna delar af bladen). Alla unga, i tillvä.Kt varande delar af stam- 

 men — liksom äfven af bladen — äro likaså efter regeln mer eller mindre vio- 

 lettfärgade. 



Nu i fråga varande skott, som nä en längd af 4 decimeter till i meter, 

 afslutas upptill med inflorescensbildning. I skottets öfre del blifva örtbladen 

 småningom kortare och kortare och bilda sålunda en jemn öfvergäng till in- 

 florescensens skärmblad. Bilden 16 visar ett sådant örtblad, sex gånger för- 



') Äro hjertbladen tre, så h:\fva de första adveiitivskotten bladen i fyrtaliga kransar; so 

 bild. 2. 



^) D\'lika hvita prickar finnas hos alla af mig undersökta arter af subgenus Liiiar'unlruiii 



(Duby) Chav., men dereraot ej hos arterna af subgenus Cymbahna (Baumg.) Chav. 



