Att det fyrtaliga hyllet inom slägtet Veronica L. genom reduktion upp- 

 kommit ur en femtalig typ, derigenom att den bakersta foderfliken för- 

 svunnit och de två bakersta kronflikarne sammansmält till en enda, meddelas 

 såsom ett kiindt förhållande i botaniska arbeten. Såsom bevis för detta an- 

 tagande anföres i Eichlers Blüthendiagramme (Leipzig 1875. i Theil, p. 210) 

 hvad fodret beträffar, att dess flikar intaga en diagonal ställning, hvilket de ej 

 borde göra, om fyrtalet här vore typiskt. Dessutom namnes, att hos vissa 

 Veronica-avter, t. ex. V. latifolia (V. Teucrium L. var. latifolia) en femte 

 foderflik finnes utbildad, hvilket torde fä betraktas som det säkraste beviset. 

 Beträffande kronan anföres hufvudsakligen, att dess flikar, om den vore typiskt 

 fyrtalig, borde intaga en diagonal ställning, hvarjemte den bakre flikens större 

 bredd anföres som bevis för dess uppkom.st ur tvennc sammanväxta flikar. 



Ehuru dessa bevis samt en jemförelse med diagrammen af öfriga slägten 

 inom Personaternas familj redan göra den ofvan anförda tolkningen af Veronica- 

 blomman otvifvelaktig, bör det likväl vara af intresse, att ett mera direkt be- 

 vis för kronans typiska femtalighet kan framläggas. Om man nämligen lösgör 

 en blomkrona af t. ex. V. Chamcedrys L. och lägger densamma utbredd un- 

 der mikroskopet, så visar det sig, att den större, bakre kronfliken mottager 

 tvä kärlsträngstammar eller hufvudnerver, under det de öfriga hvardera blott 

 hafva en. Detta innebär otvifvelaktigt, att de båda bakersta af dessa represen- 

 tera kärlsträngarne i hvar sin af två med hvarandra sammanväxta kronflikar. 



Undersöker man deremot på samma sätt kronan hos t. ex. V. serpylli- 

 folia L., så skall man i h varje kronflik endast finna en enda kärlsträng. Detta 

 kan naturligtvis ej betraktas såsom stridande mot hypotesen om en femtalig 

 typ, utan förhållandet måste förklaras sålunda: en utveckling från fem- till fyr- 

 talighet i afseende på kronans kärlsträngar har försiggått inom slägtet Veronica. 

 V. Chavicedrys L. representerar en ursprungligare form af kronan, mer när- 

 mande sig till slägtets stamformer, som haft femflikad krona, V. serpyllifolia L. 

 är i afseende på kronans kärlsträngar en senare utvecklingsform, hos hvilken 

 de båda bakre strängarne uppgått i en enda. 



Innan jag i detalj redogör för de olika Fif;'ö«/Vi?-arternas förhållande med 

 hänsyn till kronans strängantal, är det på sin plats att först gifva en fram- 

 ställning af kärlsträngsförloppet inom hela blomman hos några få typer. 



Att äfven uti fodret en utveckling från femtalet till fyrtalet egt rum, är 

 redan antydt. Det ursprungligaste förhållandet hafva vi sålunda att vänta hos 



