II. o. |UKL, Dl- I-l.OKlBUS VERONICARUM. 13 



byggnad som !\ scrpyllifolia, endast något större och försedd med något längre 

 ståndare (tafl. II, fig. 32). 



Äfven bland de ettåriga /Vr(w/r(?-arterna visar det sig, att en indelning 

 efter kronans nervantal ej strider mot en indelning efter öfriga karaktärer. Så- 

 lunda finna vi bland de med S-nervig krona försedda arterna V. arvensis L. 

 (tafl. II, fig. iS) venia L. och digitata Vahl {Cliamcepithys Griseb.), hvilka 

 utmärkas genom axlik blomställning och otvifvelaktigt äro närbeslägtade. Der- 

 emot har V. peregrma L. 4-nervig krona; denna art har visserligen likadan blom- 

 ställning som nyssnämnda tre arter, men tyckes ej vara närmare beslägtad 

 med dem. 



V. ceratocarpa C. A. Mey. (tafl. II, fig. 21) föres af Bentham på grund 

 af den klaselika blomställningen till sammans med V. acinifolia L., glaiica 

 Sibth. & Sm., m. fl., med hvilka den dock ej i öfrigt företer några gemen- 

 samma karaktärer. Deremot synes den mig såväl genom kronans byggnad, 

 som genom habitus, bladform, kapselns form, m. m., afgjort närma sig till V. 

 pcrsica Poir. (tafl. II, fig. 20). Ehuru den förra har platta, den senare skål- 

 formiga frön, torde de vara ganska närstående arter. V. pcrsica är äter be- 

 slägtad med V. agrestis L. och de med denna ytterst nära befryndade V. polita 

 Fr. (tafl. II, fig. 22) och V. opaca Fr. Alla dessa fem arter torde sålunda 

 bilda en naturlig grupp med 5-nervig krona. 



Bland arterna med 4-nervig krona äro V. acinifolia L. (tafl. II, fig. 30) 

 och V. syriaca R. & Sch. säkerligen slägtingar. Till samma grupp som dessa 

 för Bentham V. glauca Sibth. & Sm. (tafl. II, fig. 29) och V. antoena Stev., 

 ehuru de, enligt Boissier, hafva skålformiga frön. De likna också habituelt de 

 båda förra arterna, och det synes troligt att dessa fyra jemte åtskilliga andra 

 bilda en naturlig grupp. 



V. triphyllos L. och V. biloba L., som också hafva 4-nervig krona, bilda 

 jemte några fa närstående former hvar sin lilla grupp. Möjligen äro likväl äfven 



vulgo reniformes sint....» I Wahlenbergs Flora Lapponica (Berlin 1812, p. 6) siiges 0111 

 V. serpyllifolia: >quK versus alpes crescit asperior est quam vulgaris, et ad V. humifusam Dicks, 

 accedere videtur.» Dickson framhåller i sin beskrifning af V. humifusa nästan ingen af de 

 karaktärer, som de svenske författarne påpekat. Han säger i An account of some plants 

 newly discovered in Scotland (Trans, of the Linn. Soc, vol. 2, 1794, p. 288): »planta tota pro- 

 strata, caules palmares et ultra repentes, radicantes, ramosi. Folia cordato-subrotunda, crenulata, 

 scabriuscula . . . . Flores pauci conferti.... la;te coerulei.» De här framhållna karaktärerna visa 

 emellertid äfven L^estadii exemplar från Karesuando; växtsättet är kr3'pande, bladen breda och 

 vid basen ofta svagt hjertlika, blomställningen kort och sammanträngd. En märklig karaktär hos 

 Karesuando-exemplaren är emellertid den af L.estadius påpekade formen på kapseln, som hos 

 de flesta exemplaren är tydligt smalare än hos hufvudformen. Exemplar af V. humifusa från 

 »Alpes Scoti^ (misit Hooker 1824)», från »Cheviot North s, från Breadalbane, samt af var. borealis. 

 från Fär-öarne, hvilka jag undersökt, sakna tyvärr frukt, men visa i öfrigt i alla afseenden en så 

 stor öfverensstämmelse med Karesuando-exemplaren, att jag måste betrakta dessa former som 

 identiska. Utom genom kronans storlek och bladformen igenkännas de lätt genom en karak- 

 teristisk stark hårighet, i svnnerhet i blomställningen. 



V. nivalis Schur, non Hook. fil. (Schur, Enum. Plant. Transsilv., Vindob. 1866, p. 500) 

 och V. alpestris Hegetschw. (Flora der Schweitz, Zürich 1840, p. 1 3) torde vara mycket närstående 

 eller möjligen med var. humifusa identiska former; emellertid har jag ej sett exemplar af de- 

 samma. V. apennina Tausch synes vara en skild, ehuru ganska närstående form. 



