H. O. JUEL, DE FLORIBUS VERONICARUM. l5 



Tubus clongatus. 



V. nuimnularia L i : i 



» spicata L 1,2 : i 



» incana L 1,1 : i 



» parviflora Valil 1) 2 : i 



» virginica L 2,5 : i 



Häraf visar sig, att hos de arter, som karakteriseras genom en kort kron- 

 pip, utgör denna omkring 0,4 — 0,6 af den bakre kronflikens bredd, under det 

 deremot hos arter med lång pip denna är längre än bredden af samma flik. 



Inom grupperna Chainadrys och Euveronica uppgifves kronpipen i all- 

 mänhet såsom kort, men såsom jag ofvan meddelat, visa några arter, nämligen 

 /'. officinalis L., Dabneyi Höchst, och Allionii Vill. af den förra gruppen, samt 

 V. alpina L., iminimdaria Gou., m. fl., af den senare, en tydlig förlängning 

 af kronpipen; detta framgår också af de ofvan uppräknade relativa måtten, som 

 äro afgjordt större än måtten på en kort kronpip. 



Hos blommor med kort kronpip äro kronans flikar utbredda, sä att brämet 

 bildar en så stor yta som möjligt. Sådana blommor förekomma mest ensamma 

 i bladvecken, såsom hos V. persica Poir., eller i temligen glesa blomställningar 

 såsom hos V. Chamcedrys L. Hvarje blomma bildar då en skyltningsapparat 

 för sig. En följd af den korta pipen är, att honungen är föga skyddad och 

 temligen lätt tillgänglig för insekter af alla slag. Dessa blommor bilda derför 

 en lägre typ i afseende på anordningar för pollineringen ~\ 



I blommor med förlängd kronpip är deremot brämets skyltningsförmåga 

 inskränkt, dels emedan flikarne äro kortare, dels derigenom att de ofta äro 

 smalare, såsom inom gruppen Pseiidolysimachia. Detta ersattes emellertid deri- 

 genom, att blommorna här uppträda i täta axlika blomställningar, som bilda 

 skyltningsapparater af högre ordning. Honungen är i dessa blommor bättre 

 skyddad och endast tillgänglig för insekter med tillräckligt långt sugorgan ""). 

 Dessa blommor bilda derigenom en högre typ med afseende pä afpassningar 

 för pollinationen. 



Till denna högre typ höra i främsta rummet arterna af grupperna Pseudo- 

 lysimachia, Leptandra och Speciosce. Men äfven der inom andra grupper en 

 något förlängd kronpip förekommer, visar sig tendens till bildande af tätare 



') Den undersökta formen odlas i växthus och synes vara en storblommig varietet af 

 nämnda art, med en kronpip af 6 mm. längd. Den förekommer i trädgårdar under namnet V. 

 salicijolia, och jag har äfven sett äldre herbarieexemplar af samma form från tj-ska trädgårdar med 

 uppgift, att denna skulle vara den äkta K. salkifoJia Forst. På grund af de rundade ciherade 

 foderflikarne måste den emellertid föras till V. parviflora, om hvilken Vahl säger (Symbols Bo- 

 tanica;, vol. 3, p. 4): »calyx tetraphyllus, foliolis oblongis obtusis glabris, oculo armato subciliatis». 



^) Dock kunna äfven sådana blommor bilda tätare blomklasar, såsom hos V. Teucriuiii L. 

 och iTi'iiliaiioidcs Vahl. Dessa halva högre utbildade skvltningsapparater, men stå i öfriga polli- 

 niuionsanordningar pä samma nivå som de förutnämnda. 



') För V. spicata L. uppger H. Müller (Fertilisation of Flowers, London 1883, p. 442) så- 

 som besökande insekter endast hymenopterer. För V. Chamtedrys L. och officinalis L. uppgifvas 

 dipterer såsom öfvervägande. 



