ACTA HORTI BERGIANI. BAND I. N:0 6. 



Silene colorata Poiu. « vulgaris Willk. f. maxima nob. 



5. colorata PoiR. är temligen variabel, isynnerhet beträffande stjelkens rikt- 

 ning och beklädnad, bladens form, fodrets beklädnad (på grund hvaraf Fenzl 

 uppställt de två hufvudformerna pidncalycina och tricliocalycina\ kionbladens 

 storlek in. m. (se t. ex. Willkomms Ic. et descr. plantar., I, tab. 30, 31, sub 

 »S. bipartita» Desf. !) 



I Bergianska trädgården har dessutom förekommit en mycket vacker form 

 (ex Hort. Leod. et ex Haage & Schmidt, Erfurt, sub nom. »S. saponarije- 

 foiia»), hvilken såväl till fodrets form och storlek, som isynnerhet till kronans 

 storlek, betydligt afviker frän förut angifna eller afbildade former. Fodret 

 (som hos a vulgaris under blomningen uppnår 12 — 14 mm i längd, eller knappt 

 dubbelt längre än sin bredd, till formen klubbformigt cylindriskt, clavato-cylin- 

 dricus, eller t. o. m. vidgadt-klubblikt, subampliatus) blir nämligen här 15 — 18 

 mm långt och derigenom något smalare. Fruktfodret (som hos a vulgaris 

 är II — 14 mm långt, »valde ampliatus, obovatoclavatus») blir likaledes längre 

 och smalare, 17 mm långt, mer än dubbelt längre än sin bredd. Blom- 

 kronans diameter (som hos arten i allmänhet är omkring 20 mm) stiger till 

 30 mm, kronbladens skifvor äro ända till 12 — 13 mm långa, djupt klufna i 

 bredt spadlika, vid basen starkt afsmalnande flikar. 



Då denna form dessutom är högväxtare än den vanliga (utan tvifvel en 

 följd af kulturen, liksom de öfriga afvikclserna), förtjenar den att uppställas såsom 

 forma maxima med följande kännetecken (fig. 14 a, b): 



Forma elatior (30 — 40 cm älta), gracilior, remotiflora, Irete viridis; calyx 

 in anthesi clavato-tubulosus ad 18 mm longus, dentibus lanceolato-ovatis — 

 linearibus,, fructifcr subglaber, clavatus, sub Capsula leviter constrictus; corolla 

 maxima diam. ad 30 mm, petalorum lainina 12 — 13 mm longa, profunde bi- 

 partita, lobis late spathulatis subtruncatis basi valde attcnuatis, appcndicibns binis 

 lanceolatis. 



Silene tenuiflora Gcss. 



S, crctica L. benämnes af Rohrb.^ch (Monogr., pag. 168) »species poly- 

 morpha». Till densamma räknar han då äfven 5. temäflcra Guss., som dock 

 i vissa delar mycket afviker från den beskrifning, han gifver af (hufvudformen? 

 af) 5. cretica; han uppger sig nämligen hafva sett alla öfvergångsformer mellan 

 dessa båda. Boissier hade dock kort förut (Flora orient.. I, 1867, pag. 584) 

 särhållit dem såsom skilda arter. 



Ett bidrag till kännedomen om dessa båda formers skiljemärken torde 

 dcrför icke vara öfverflödigt. Afven om 5. cretica L. varierar mycket, så är 

 dock 5. tenuiflora så starkt utvecklad i en viss riktning, att den framstår så- 

 gom en god och mycket distinkt art. De exemplar af densamma uti Hortus 



