11. DAllLSTEDT, DH lUKRAClIS NONNULLIS SCANDINAVICIS- I3 



laete viridiglaucescentia ± lanceolata apice plicata ± acuta stepe sat magna supra 

 glabra v. marginem versus rare setosa, marginibus setulis densiusculis mediocribus 

 ad basin longioribus et densioribus ciliata, subtus glabra — subglabra efloccosa 

 V. floccis solitariis adspersa, in nervo dorsali setis mediocribus — longiusculis 

 densiusculis (v. cult. sat densis) obtecta sparsim floccosa. Caulis mediocris — 

 sat altus (cult. altus) gracilis (cult. crassiusculus) medio v. infra medium folio 

 unico (cult. 2) lineari — lineari-elliptico parvo instructus ± rubescens (cult. viridis) 

 basi pilis ± longis densiusculis albidis et glandulis solitariis — raris obsitus rare 

 (cult. sparsim) floccosus, supra foHum caulinum rarius pilosus et glandulis nigris 

 raris — sparsis obtectus rare (cult. sparsim — densiuscule) floccosus apice setis 

 densioribus (sparsis — densiusculis) longioribus basi ± longe nigris et glandulis 

 crassioribus longioribus densiusculis vestitus tomentellus — tomentosus. Anthela 

 parva simplex v. 5 — 12-cephala ± composita contracta ramis brevibus cum 

 pedicellis mediocribus v. brevibus acladioque 3 — 10 m. m. longo tomentosis et 

 glandulis crassis nigris brevibus — longiusculis pilis nullis v. solitariis in acladio 

 saipe sparsis — densiusculis ± longis obtectis. Involucra crassa breviter cylin- 

 drica viridi-nigricantia (in spec. cult. sat viridia) basi ± obtusa. Squaince sat 

 latse anguste virescenti-marginatse ± obtusse apice incoloratse virescentes glandulis 

 nigris crassis sparsis — densiusculis v. sat densis setis basi ± longe nigricanti- 

 bus apice albidis + longis densiusculis — sat densis et floccis (in dorso squa- 

 marum praesertim) raris — sparsis obtectas. Calathidiian Isete luteum. Ligidce 

 plana; (cult. raro ± tubulosa;), marginales exstriatae. Stylus fuscus v. sat ob- 

 scurus. 



Lätt igenkänd frän närstående genom det sparsamma stjernluddet på bla- 

 dens undersida. Från H!'' scandinaviann (^ H. stellatum Lbg.), hvilken den 

 står mycket nära, är den skild genom det på bladen nästan endast till medel- 

 nervens undersida inskränkta stjernluddet, då deremot hos denna hela bladets 

 undersida är mer eller mindre stjernluden, sin öfverallt rikligare längre och 

 styfvare hårighet samt sina större holkar med mörkare, smalare grönkantade och 

 betydligt mera glest stjernhäriga fjäll. Ar äfven beslägtad med H* aviblyceplialoides 

 Dahlst. exs. fasc. IV, (1891). hvilken är att uppfatta som en nordlig och östlig 

 paralellform och hvilken är skild bland annat genom bredare, undertill öfverallt 

 rikt stjernhäriga blad, upptill gröfre bärighet, vid basen bredare och mera grön- 

 kantade samt bredtrubbigare, i spetsen svagt färgade fjäll, mörkare blomfärg, 

 oftast rödtoppade kantligula; samt de normalt bleka, underjordiska med lågblad 

 och i de uppstigande spetsarne med små gröna blad försedda stolonerna. 



Ifrågavarande form varierar rätt mycket till hårigheten. På fyndorten vex- 

 lade den med rik och grof bärighet eller med finare och glesare och närmade 

 sig i sednare fallet rätt mycket H*' scandinaviatni. x\tven stjernhärigheten 

 varierade på bladen från endast spridd pä medelnervens undersida till ganska 

 riklig, och stundom funnos äfven enstaka stjernhår pä sjelfva bladskifvan. Har 

 oftast på stjelkbladet stjernludd på hela undersidan, hvilket varierar spridt till 

 glest. Hos den odlade uppträda oftast stjernhår äfven, fast spridda, på öfversidan, 

 hvarjemte bärigheten öfverallt blir rikligare än vanligen är fallet. För öfrigt 

 förändras den ej kvalitativt mera än i vildt tillstånd. Dock bli håren pä holkar 

 och skaft ofta ljusare och holkfjällen grönare, hvilket likväl är en vanlig före- 



