26 ACTA HORT! BERGIANr. BAND I. NIO 7. 



+ petiolatum et ut in foliis basalibus inferioribus in petiolo, superne sensim 

 in folium abeunte, longe decurrens, dentibus v. laciniis liberis angustissimis sjEpe 

 instructum, reliqua sessilia nunc abrupte nunc sensim in bracteas decrescentia. 

 Anthela laxa sat divaricata ± indeterminata paniculata ramis gracilibus, inferiori- 

 bus ± erecto-patentibus magis remotis, superioribus SEcpe multum patentibus ± 

 curvatis ± approximatis, omnibus ± superantibus rare setoso-pilosis tomentellis, 

 pedicellis s^pe graciliimis mediocribus sat patentibus ± curvatis tomentosis fere 

 epilosis V. superne pilis raris et glandulis sparsis, sub involucris glandulis densi- 

 oribus et setis ± obscuris sparsis — raris obtectis. Involiicra parva — mediocria 

 crassiuscula — sat gracilia elongata cylindrica virescentia v. dilute atroviridia 

 basi ovata — rotundata. SqiiaiiuT; pluriseriales angust^ — angustissiniEe, exterio- 

 res laxae obtusiusculae anguste viridimarginata;, interiores ± late viridimarginatse 

 obtusiusculse — sat acut£E, pilis sparsis — densiusculis v. sat densis brevibus cras- 

 siusculis interdum sat longis tenuibus dilutis — sat obscuris et glandulis sparsis 

 — densiusculis brevibus obscuris v. sa;pe sat dilutis vestit^ ± microglandulosa; 

 dorso ± sparsim stellulata;. Calathium ± la;te luteum ± radians. Ligida angu- 

 ste ad 2 mm. lata; apice glabrse (v. interiores leviter ciliat^E?) Stylus mere luteus. 



Denna vackra form står betydligt nära H. onosuioides Fr., men är skild 

 från den bland annat genom sin betydligt svagare hårighet på blad och stjelk, 

 utom på dess nedre del, men deremot rikligare hårighet på holkarne, sina större 

 och oftast smalare, jemförelsevis mera utdraget längspetsade blad och vanligen 

 mindre rikliga tandning. Derjemte har den oftast ganska väl utbildade, stora 

 och breda samt långskaftade basalblad och vanligen färre stjelkblad, hvarigenom 

 den liknar en H. imlgatnm Fr. eller snarare H. '"'exaltatum Dahlst. (Stenstr. 

 Värml. Arch. 1889), om hvilken den ofta mycket påminner både habituelt och 

 till bladens tandning. Dock förekomma äfven rigiduin-^xtz.åt utbildade indivi- 

 der med flera och mera tättsittande stjelkblad. Dylika exemplar, hviika mesta- 

 dels växa på klippafsatser och ha upprätt styf stjelk samt äro rikligare håriga, 

 öfvergå utan gräns i de späda, slankiga skogsformerna med få stjelkblad och 

 mycket hela blad. Dessa exemplar äga vanligen längre holkar med betydligt 

 längre och äfven smalare fjäll, hviika oftast äro klädda af mörka, långa och 

 fina här. Hos klippformerna äro håren vanligen kortare och ljusare. Dessa 

 påminna mest om H. onosuioides Fr. genom sin raka, höga stjelk och rikare 

 hårighet men afvika från exemplar af denna, hviika växa på liknande ställen 

 genom glesare och rakare tänder, betydligt smalare och längre blad samt mör- 

 kare grön bladfärg. Dessa hafva de smalaste bladen, hvaremot exemplar från 

 friskare ställen, hviika derjemte hafva tätare och längre tänder, äro mycket bred- och 

 storbladiga. Som ofvan är nämdt äga formerna från skuggiga ställen i barr- 

 skog, der de växa dels på bergkullar dels långt in mellan träden, såväl pä denu- 

 derad mark som i mossa, mycket hela blad. Den synes, såsom af det ofvan sagda 

 framgår, ej vara så nogräknad med afseende på lokalen som andra former af 

 Oreadca, men är i följd häraf också mycket varierande till habitus. 



Under mitt uppehåll i Kristiania sommaren 1885 träffade jag den allmänt 

 dels på Bygdö, der den pä bergssluttningar och branter vid Oskarshall växte i 

 stor mängd i klippspringor och varierade ofantligt till utseendet, från högväxta 

 mång- och smalbladiga rigid lun-XAiZ exemplar till lågväxta former med rik blad- 



