34 ACTA HORTI BERGIANI. BAND I. N:0 7. 



sublaete luteum radialis. Ligulce marginales 2 — 3 mm. late apice glabra;, interi- 

 ores apice leviter ciliolatse. Stylus luteo-fuligineus. 



En mycket vacker och bemärkansvärd form, hörande till gruppen Suhvul- 

 gata Almqu., men inom denna mycket fristående, lätt igenkänd på sina blek- 

 gröna, något i gulaktigt skiftande, ofvan något glänsande och nästan glatta, 

 undertill glest och endast på medelnerven och skaften rikligare håriga blad, af 

 hvilka de yttre äro mera aflånga med glesa eller medeltäta, breda och ofta 

 korta men spetsiga tänder, de inre och stjelkbladen mera äggrunda (eller ■k^%- 

 rundt lancettlika) något skarpare och mera oregelbundet, men vanligen ej långt 

 tandade utom vid basen, der ofta några längre, osymmetriskt, utbildade smala, 

 utåt eller bakåtrigtade tänder äro utbildade, vidare på stjelkens öfre del, gre- 

 narne och holkskaften rikligt stjernludd, hvaraf de sednare äro gråa eller nästan 

 hvita, samt temligen stora holkar, hvilka äro grå- eller hvitgröna och brokiga 

 af fjällens något mörkare ryggar, de der utbildade svarta glandierna och det 

 temligen täta men i fjällens lifligt gröna, något genomlysande kanter deremot 

 yttenst täta, hvita stjernluddet. Stjelken är vanligen endast vid basen glest, 

 hos odlade exemplar något rikligare hårig, för öfrigt mer eller mindre (rikligare 

 hos odlade exemplar) stjernhårig, till sin öfre del deremot vanligen glatt men 

 med uppåt i täthet tilltagande stjernludd och alldeles utan glandier, utom någon- 

 gång under sjelfva vippan. Grenarnc äro vanligen utan glandier och hår. 

 Deremot äro holkskaften glest eller sparsamt, under holkarne något tätare klädda 

 af mörka glandier. På bladen är stjernluddet nästan endast inskränkt till medel- 

 nerven och är rikligast pä stjelkbladet. Bladen äro ra. 1. m. trubbiga, mukro- 

 nerade, endast det inre basalbladet iir spetsadt. Stjelkbladet, hvilket stundom 

 till större delen blir helbräddadt eller småtandadt utom vid den vinkligt tan- 

 dade eller långflikade basen, är hastigt hopdraget till en lång, ofta syllik spets. 

 Dess bas är ofta sned, derigenom att skifvan nedlöper mera på ena sidan af 

 skaftet, än på den andra, eller tänderna på ena sidan äro längre och mera 

 bakåtrigtade. Inre basalbladet förhåller sig på samma sätt. Basen hos dessa 

 är än tvär än något pillik, vanligen bred, men ibland något hopdragen. Ofta 

 nedstiger en och annan tand på skaften. De öfriga bladen hafva mera sym- 

 metrisk, tvär och bred eller ibland något hopdragen bas. Undertill äro de yttre 

 vanligen lefverfärgade (isynnerhet hos vilda exemplar). Stjelkens bas och blad- 

 skaften äro vackert purpurfärgade, hos odlade exemplar mörkare brunvioletta. 

 Hos dessa sednare, hvilka äro betydligt frodigare, utbildas ofta 2 stjelklad, 

 hvilka ofta äro mera lancettlika, isynnerhet det öfre. Tandningen blir vid od- 

 ling ofta djupare och rikligare, isynnerhet vid bladens bas, och ojemnare. I 

 djup skugga bli såväl vid odling som i vildt tillstånd bladen helare. 



Anträffad af mig 1885 rikligt i Norge, på Malmön nära Kristiania, der 

 den växte i ofta täta bestånd pä lundartade lokaler. Fans äfven sparsamt på 

 Ladegärdsön. Odlad i Linköping (Östergötland) sedan 1886 af frukter från 

 Malmön. Plantor öfverflyttades sedermera (1889) till Bergianska trädgården. 

 Här bibehåller den fullkomligt sina karaktärer, men blir betydligt gröfre och 

 frodigare än i vildt tillstånd. Hos vilda exemplar utbildas vanligen blott en 

 stjelk. Odlad blir den deremot mångstjelkig och rätt tufvig. Blommar i slutet 

 af Juni och början af Juli. 



