36 ACTA HORTI BERGIANI- BAND I. NiO 7. 



sculis — densis vestitae. Calathiinn parviim sat plenum sat obscure luteum. 

 LiguliB apice glabrje v. interiores leviter ciliolatje. Stylus mere luteus. 



En både distinkt och vacker form, utmärkt af sina ofvan lökgrönt, under- 

 till ljust grågrönt glaucescenta blad, hvilka ofta på båda sidor äro vackert brun- 

 svart eller purpurbrunt fläckiga och af hvilka de yttre basalbladen äro fåtandade, 

 de mellersta tätt tandade af breda, triangulära, utstående eller vid basen bakåt- 

 böjda tänder och de inre tätt, skarpt och ojemt och isynnerhet på den ned- 

 löpande basen temligen långt och smalt sågtandade eller vid odling isynnerhet 

 smalt fliktandade af framåtkrökta tänder, vanligen ett smalt, mycket längspetsadt 

 och, isynnerhet vid basen, tätt och smalt fliktandadt eller syltandadt stjelkblad, 

 medelstora, cylindriska, mångfjälliga holkar med äggrund eller i det upptill för- 

 tjockade holkskaftet snedt nedlöpande och isynnerhet vid afblomstringen konisk 

 bas, hvilka äro samlade i rikblomstrig kvastlik, nedtill gles, upptill tätare korg- 

 ställning med bägböjda, sncdt uppstigande eller uppåt frånstäende grenar och skaft, 

 hvilka äro klädda af mer eller mindre tätt, grått stjernludd, tjocka korta, van- 

 ligen svarta m. 1. m. tätt hopade hår och ganska talrika gulknappiga eller svarta, 

 ej särdeles stora glandier, vidare smala, spetsij^a tjäll med mörk rygg och m. 1. m. 

 breda, gröna kanter, försedda med en smal, hvit, inåt svagt begränsad luddrand 

 och för öfrigt klädda af glesa stjernhår, täta eller ytterst täta, svarta, tjocka 

 hår och temligen täta gulknappiga eller svarta glandier samt slutligen rätt täta, 

 små korgar och rent gula stift. Basalbladen variera mycket till formen; de 

 yttre äro oftast smalt ovala och små, de mellersta vanligen stora och breda, 

 bredt elliptiska, något rhombiska med nedlöpande, tandad bas eller bredt ägg- 

 runda mod mera tvär bas, de inre deremot mera äggrundt lancettlika till lan. 

 ccttlika och i motsats till de öfriga ganska spetsiga. Variera för öfrigt mycket 

 till tandningen liksom till formen. Mest karaktäristiska äro de mellersta genom sina 

 breda, triangulära, utätrigtade, vid sjelfva basen något bakätrigtade, nästan ända 

 till spetsen tättsittande tänder, hvarigenom de, isynnerhet dä de bli breda och 

 korta, erinra om bladen hos våra Urtica-arter. De inre och stjelkbladet hafva 

 ojemnare och mera framåtrigtade tänder, hvilka vid basen äro tättsittande men 

 ofvan midten bli glesa, isynnerhet på stjelkbladet. hvilket genom sin långt ut- 

 dragna, smala och nästan hclbreddade spets får ett mycket karaktäristiskt ut- 

 seende. Påminner i bladfärg och fläckighet och delvis äfven i bladens tand- 

 ning samt till holkarne mjxket om H. "'aesioiiigirsceiis Fr., hvilken äfven odlas 

 i trädgården, men denna har mera oregelbunden och oftast flikig tandning, oftast 

 bred och snedt hjertlikt-pillik bas med länga bakätrigtade flikar, betydligt mör- 

 kare, intensivt lökgrönt-glaucescent bladfärg, tjockare holkar med tvärare bas, 

 bredare, ojemt tegellagda fjäll med gröfre, glesare glandier och mera spridda 

 längre hår, få glandier och hår på de af tätare stjernludd mera hvita skaften 

 och grenarne, gles utspärrad vippa och ljusare blommor samt grönaktiga stift. 

 I trädgården är förhandenvarande form under blomningen betydligt högväxtare 

 och spensligare än den sednare. Tydligen är den dock nära beslägtad med 

 densamma och förenar den med vissa former af Siibvidgata Almqu., till hvilka 

 den habituelt och genom sina trubbigare blad samt holkarnes rikare indument 

 mest närmar sig. Den står synnerligen nära en form frän Östergötland (// '^crassi- 

 ceps mihi in mscr.), till hvilken den utan tvifvel är en vestlig parallellform. 



