4 ACTA HORTI BERGIANI. BAND I. NIO 8. 



inföll en skarp köldperiod med temperatur ständigt under noll samt minimi- 

 temperaturer den 26 till 28 Nov. af — 13° till — 17° C. För att se, hvilken 

 inverkan denna tidiga och skarpa köld skulle utöfva på de dittills i fullaste 

 grönska och fägring stående bladen af Pol5'podium vulgare, besökte jag den 

 28 och 29 November trädgårdens Filicetum. Jag fann då, att de dittills, på 

 samma sätt som om sommaren, plant utbredda bladskifvorna rullat sig tillsam- 

 mans på ett rätt prydligt sätt. Segmenten hade böjt sig uppåt och inåt, hvart 

 och ett i en stark båge. Då de båda bladhalfvornas segment regelmässigt 

 alternera med hvarandra, komma härvid segmentens toppar att i allmänhet gripa 

 emellan hvarandra, sä som tafl. I, bild. i utvisar. Afven bladskifvans topp 

 kröker sig bågformigt uppåt, och bladskaftet samt rachis böja sig svagt nedåt, 

 så att bladets undersida kommer närmare marken än förut. Dessa formför- 

 ändringar från.sedda, hade bladen fullständigt bibehållit sitt sommarutseende; de 

 voro friskt gröna samt turgescenta. När jag nu tog in bladen i rum af 

 c:a + 16° C, öfverraskades jag af att finna, att de så hastigt återtogo sin van- 

 liga gestalt, att jag alldeles ej fick tid nog att då studera deras utseende i 

 hoprulladt skick. Det åtgick nämligen blott några få minuter, innan de brcdt 

 ut sig. Undersökningen — liksom äfvcn afbildningen — af desamma mäste 

 dcrför ske dels ute i det fria och dels i oeldadt rum. Redan vid en tempera- 

 tur af ett par grader öfver noll började bladskifvorna breda ut sig. ') 



Dä temperaturen här vid Stockholm de fyra första dagarne af December 

 höjde sig till ett maximum för de olika dagarne af -f 2° till -f 5° C, ^) återtogo 

 bladskifvorna äfven ute i det fria fullständigt sitt vanliga sommarutseende. 



Den mening jag vann om det sätt, pä hvilket den starka kölden åstad- 

 kom den ofvan beskrifna formförändringen hos bladen, är följande. Bladen 

 af Polypodiiiin vulgare L. ega på öfversidan en ovanligt tjockväggig epidermis ; 

 isynnerhet äro epidermis ytterväggar starka, såsom egande en tjocklek af ända 

 till 7 mikromillimeter. Denna epidermis är — såsom vanligt — fast förenad 

 med det underliggande klorofyllparenkymet. Undersidans epidermis, som, äfven 

 den, iir rätt tjockväggig (utåt ända till 6 /( i diameter), har den egendomlig- 

 heten, att den är fäst vid bladpai;enkymct hufvudsakligen blott i bladkanterna 

 samt vid medelnerven; föröfrigt bildar den en från parenkymet mestadels fri 

 hinna. ■') — Stark köld verkar, såsom bekant, på ett kraftigt sammandragande 

 sätt. Öfversidans mycket tjockväggiga epidermis, hvilken — såsom nämndt är 

 — öfverallt står i ett fast samband med de underliggande väfnaderna, kontra- 

 heras härvid verksammare än undersidans, som dels är något tunnare och dels 

 blott till en mindre del står i omedelbart samband med bladets öfriga väfnader ; 

 och på detta sätt åstadkommes en böjning af hvarje segment uppåt. Dä högre 

 temperatur inträder, upphör sammandragningen, under vattentillförsel från de 



') Några af de hoprullade bladen Luics i sprit af c:a 90", men äfven här återtogo de snart 

 det närmaste sin vanliga lorm. 



-) Minimum var samtidigt — i" till — 2" C. 



^) Jfr bilden 7 i >, Undersökning af do inhemska ormbunkarnes bladbyggnad. Akad. af- 

 handl. af Thor Petersohn. Lund 1889», hvilken visar ett transversalsnitt af bladet hos Voly- 

 podium vulgare L. Denna bild är dock ej särskildt karaktäristisk, hvad beträffar bladets öfverhud. 



