8 ACTA HORT! BERGIANI. BAND [. N:0 ö. 



hemtas af tabell 3, sid. 12. Det der under n:o 4 upptagna försöksbladet immer- 

 gerades ej efter uttagningen ur exsiccatorn, utan fick ligga i luften i mitt 

 arbetsrum, för att pröfvas på förmåga att absorbera vattengas ur luft med ringa 

 vattenhalt. Efter 24 timmar befanns det hafva ökat i vigt från 0,226 gm till 

 0,242 gm. 



Då det sålunda pä flere sätt visat sig, att bladen af Polypodium vulgare 

 ega en synnerlig förmåga att uthärda torka utan att deraf taga skada, före- 

 ställde jag mig såsom en möjlighet, att blad af herbarie-exemplar skulle kunna 

 hafva genomgått växtpressnings-processen utan att deraf beröfvas lifvet. Jag 

 uppsökte derför i Riksmuseets herbarium ett par synnerligen väl konserverade 

 exemplar, hos hvilka bladen — såsom det tycktes — bibehållit sin klorofyllfärg 

 alldeles oförändrad. Dessa blad immergerades på vanligt sätt. Redan efter 

 ett par timmar började de att förlora sin rent gröna färg och efter 4 å 5 

 timmar voro de gröngrå och gåfvo ifrån sig en egendomlig lukt, erinrande 

 om lukten af vanligt the. Min förväntan, att äfven blad af herbarie-exemplar 

 skulle kunna bibehålla sig lefvande, slog sålunda hos denna art 1) fullständigt 

 fel. Emellertid hade jag genom detta försök lärt att känna en reaktion, 

 som efter min senare vunna erfarenhet tillkommer döda blad (i motsats mot 

 lefvande) af måhända alla ormbunkar, nämligen den att efter vattenimmersion gifva 

 ifrån sig en egendomlig lukt, som hos en del arter är för vårt luktorgan tem- 

 ligen indiflerent, hos en annan del mer eller mindre obehaglig och hos åter 

 en annan del rätt angenäm -). Äfven förändring af den gröna färgen åt grått 

 eller brunt är vid vattenimmersion karaktäristisk för döda blad, jemförda med 

 lefvande. 



Såsom upplysande med afseende på Polypodium-bladens förmåga att ut- 

 härda långvarig torka ute i det fria må nämnas följande. På norra sidan af 

 den mellan Brunnsviken och Ålkistviken utskjutande udden har gjorts en halft 

 hvalfiformig ursprängning i berget, och på dennas väggar hafva anordnats några 

 växeplatser (»nischer») för ormbunkar. I ett par af dessa är Polypodium vul- 

 gare planterad. Den ena af dessa nischer har ett sådant läge, att regn eller 

 snö blott ytterst sällan kan komma dit in. Sistlidne vinter gestaltade sig också 

 för den här växande Polypodium-kolonien som en fullständig barvinter. Dess 

 blad stodo hela vintern nakna utan något som helst snötäcke. I December 

 1890 intogo de torrställning och förblefvo i denna ända till fram i Maj 1891, 

 då de väcktes af från norr kommande vårregn och af fuktighet, som sipprade 

 ned o-enom springorna i berget. De hade sålunda uthärdat fem månaders full- 

 ständig torka och dertill en köld af ända till — 23° Cels. Några af dem lefva 

 ännu (i midten af Augusti), då detta skrifves. 



Här må nämnas, att när bladen af Polypodium vulgare dö bort, förändras 

 färgen så småningom genom gult och gråbrunt till mörkbrunt, och detta ofta 



1) Att den dcremot gick i uppfyllelse hos andra ormhunk arter, kommer att omtalas 

 längre fram. 



-) Sådant är särskildt förhållandet hos Xi-j'hmUiini Jrai;mns Rieh., der de genomvåta, döda 

 bladen i allmänhet (dock något olika hos olika exemplar) ega en doft, som starkt påminner om 

 den af syltade hallon. 



