v. B. WITTROCK, DK I-ILICIBUS OBSKKVATIONES BIOLOGIC.E. 35 



Hos alla hittills omtalade ornibiinkarter hafva bladen visat sig cga för- 

 måga, dels att utan skada uthärda torkning till lufttorrhet eller åtminstone 

 till den ej ringa grad af torrhet, som benämts halftorrhet, samt dels att från 

 sitt torrhetstillständ upptaga sä betydliga qvantiteter vatten genom sin 

 yta, att de fullständigt återvinna sin turgescens. Hos de ormbunkarter, som 

 nu komma att omtalas, sakna bladen såväl den ena som den andra af nu 

 nämnda egenskaper. 



Osmunda regalis L. 



Det i Bergianska trädgården odlade exemplaret af denna ståtliga växt 

 härstammar från artens nordvcstligaste växtställe, Örs socken i Dalsland, hvar- 

 ifrån växten välvilligt blifvit sänd af kandidat A. Fryxell. 



Bladsegmentens yta är hos denna art beklädd af ett vaxöfverdrag, som 

 gör, att bladen, då det regnar, fullständigt slå ifrån sig vattnet. Om bladet 

 immergeras i vatten, vätas dock snart nog bladskaft och rachis; och — väl till 

 märkandes — ej blott bladskifvans allmänna rachis, utan äfvan primärsegmen- 

 tens rachis, denna sistnämnda åtminstone till sina nedre tvä tredjedelar. Blad- 

 segmentens skifvor deremot vätas alldeles ej; de öfverdragas i stället med ett 

 tunnt luftlager, som gör, att de vid en viss belysning visa en den vackraste 

 silfverglans. 



För att pröfva, huru länge Osmunda-bladen skulle kunna motstå vattnets 

 inträngande genom bladytan, immergerade jag den 30 Juni ett friskt blad på 

 vanligt sätt, så att bladskaftet höjde sig öfver vattnet. Bladet höll sig allde- 

 les oförändradt i sju och ett halft dygn. Derefter började vattnet att så små- 

 ningom intränga, så att smärre delar af segmenten blefvo genomdränkta. Genom- 

 dränkningen fortskred ytterst långsamt. I flera veckor höll sig bladet fullstän- 

 digt grönt, och blott en mindre del af bladet blef genomdränkt. Till sist tog 

 dock genomdränkningen öfverhand. Bladskaft och största delen af allmänna 

 rachis förlorade sin gröna färg och började multna, och allra största delen af 

 segmenten blefvo fullt genomdränkta. Men med så långsamma steg fortskred 

 denna genomdränkning, att ännu den 30 Augusti — sålunda tvä månader 

 efter experimentets början — några af bladsegmenten i spetsarne fortfarande 

 hade intercellularrummen luftförande samt egde qvar sin friska gröna färg. 



Ser man saken från teleologisk synpunkt, är det lätt att förstå, hvarför bla- 

 den hos Osinmida regalis L. ega nu beskrifna beskaffenhet och ej den, som 

 tillhör Polypodiuvt vulgare L. och öfriga förut nämnda arter. Då dessa växa 

 på mer eller mindre torra lokaler, växer Osmunda regalis deremot på våta stäl- 

 len, åstränder o. d. Bladen blifva här ej utsatta för torka; men deremot kan 

 det under regniga somrar lätt inträfia, att de blifva utsatta för att tidtals öfver- 

 svämmas. De äro derföre också ej rustade mot torkans angrepp 1), men der- 

 emot kraftigt mot vattnets. 



') Bladen fara illa af att äfven i mycket ringa grad mista sin turgescens. Blir vatten- 

 förlusten något större, lian den ej ersättas, utan bladet dör. 



