48 ACTA HORT! BERGIANI. BAND I. NIO 8. 



till hvilken vi härmed hänvisa. Hvad vi här anföra, må betraktas såsom ett 

 kompletterande tillägg till nämnda afhandling. 



I Januari 1880 inköpte jag för Naturhistoriska Riksmuseets räkning af 

 A. FoRRER i St. Gallen, Schweiz, några exemplar af denna egendomliga vä.xt. 

 Af den utförliga etikett, som åtföljde dem, -inhemtas, att Forrer insamlat vä.xten 

 — hvilken han benämner Selaginella rediviva — i Mexiko uti Gamla Kalifor- 

 nien. Följande närmare upplysningar meddelas: »Diese Pflanze, von den Ein- 

 wohnern Sieinpre vive genannt, wächst auf der Schattenseite der höchsten 

 Berge jenes Landes. Beinahe die ganze Zeit bleibt dieselbe braun und ver- 

 trocknet, eben wie ich sie jetzt bei mir habe. Höchstens 3 bis 4 Mal im 

 Jahre, nur nach einem heftigen Platzregen, öffnet sie sich und grünt, um sich 

 nach 3 bis 4 Stunden vor der wieder eingetretenen heftigen Sonnenhitze zu 

 schliessen. — — — Die Pflanze ins Wasser gelegt geht auf und wird grün, 

 auf die Dauer ins Wasser gelassen aber verliert sie ihre grüne Farbe, die dann 

 nicht wieder kehrt, ohne aber aus dem Wasser genommen die Fähigkeit sich 

 wieder zu schliessen zu verlieren. Um ein regelrechtes Wachstum zu erzielen 

 darf die Pflanze nicht länger auf einmal als circa 36 Stunden im Wasser ge- 

 lassen werden, und niüsste der Natur nachahmend langes trocken halten der- 

 .selben mit zeitweise ins Wasser legen abwechseln. — Die Pflanze ist schon 

 über 12 Jahre trocken gehalten Morden ohne ihre Lebenskraft zu 

 verlieren». 



Naturhistoriska Riksmuseets e.xemplar af växten revivifieradcs flera gånger 

 och fingo åter torka i Februari och Mars 1880. Sedan den tiden hafva de 

 förvarats uti torrt tillstånd i ett glaskärl på Naturhistoriska Riksmuseet. 



Mina undersökningar öfver de torra, lefvande bladens hos Polypodiuui vul- 

 gare L. förmåga att upptaga rikligt med vatten genom sin yta ') gåfvo mig 

 anledning att ånyo tänka på Selaginella lepidopliylla (H. & G.) Spring. Då 

 jag år 1880 revivifierade växten, uppmärksammade jag ej särskildt, hvilka delar 

 hos densamma det var, som hufvudsakligen imbiberade den stora vattenmängd, 

 växten vid sin reviviscering tager till sig. Den tanken uppstod nu hos mig, 

 att detta snabba vattenupptagande sannolikt skedde hufvudsakligen genom bladens 

 och stammens yta och blott i ringa mån genom rötterna. För att få denna 

 fråga afgjord, förfor jag på följande sätt. 



Fyra exemplar uttogos den 14 Mars 1S91 från museet för experimentering. 

 Då (de bollformiga) exemplaren undersöktes, befanns något mer än en tredjedel 

 af grenarne hos hvarje exemplar vara påtagligt död. Dessa grenar, som bildade 

 så att säga skalet hos hvarje boll, voro nämligen at en fullständigt grågul färg. 

 De näst innanför varande grenarne vore åtminstone i topparne grågröna och de 

 innersta helt och hållet grågröna. Hvad nu blifvit sagdt om grenarnes färg 

 gäller dock blott grenarnes öfre (= inre) sida. Den undre (= yttre) sidan var 

 såsom vanligt, isynnerhet längs midten, rödbrun -\ nedtill med dragning åt grä- 

 violett; se tafl. IV, bild. 4. De yttersta helt och hållet döda grenarne bort- 



') Se härofvan sid. 5 — 11. 



^) Detta beror derpå, att bladen, som bilda de begge undre raderna pä hvarje gren, äro 

 till sin största del rödbruna på j-ttersidan. 



