52 ACTA HORTI BERGIANI. BAND I- N:0 8. 



7. Hos en del ormbunkar — sädana som Polystichum Filix nias (L.) 

 Roth och P. spinulosuvi (Retz.) DC, Aspidium Lonchitis (L.) Swartz, och A. 

 aculeatnni (L.) '■' lobatum (Huds.), Pteris cretica L. m. fl. — tåla ej bladen ut- 

 torkning till lufttorrhet, men väl en vattenförlust till hvad man skulle kunna 

 kalla halftorrhet. I detta halftorra tillstånd upptaga bladen vid regn (eller im- 

 mersion) betydliga qvantiteter vatten genom sin yta. Hos Aspidium Lonchitis (L.) 

 och B/echniiin Spicant (L.) upptages vattnet snabbast af de delar af undersidans 

 epidermis, som ligga midt öfver kärlsträngarne ; jfr. tafl. III bild. 8. 



8. Lufttorra eller halftorra blad — åtminstone af vissa ormbunkar — 

 återvinna turgescensen snabbast vid Immersion i vatten af + 32 å + 37 Cels., 

 något mindre snabbt i vatten af + 15° ä + 18° Cels., och betydligt mindre snabbt 

 i vatten af + 3° ä + 4° Cels. — I allmänhet går vattenupptagning genom 

 bladets yta fortare hos gamla blad än hos unga och likaledes fortare hos fertila 

 blad eller bladdelar än hos sterila. 



9. Lufttorra ormbunkblad ega förmåga att genom sin )ta upptaga smärre 

 qvantiteter vattengas ur med vattengas mättad luft (bladen af Aspleninm Tri- 

 chonianes L. och Scolopendriuin officinale (Ehrh.) DC. upptaga vattengas tem- 

 ligen rikligt). 



10. Bladen hos Polypodium vulgare L., Aspleniuvi Trichoiitanes L., A. 

 germanicum Weiss och A. septentrionale (L.) Hoffm. hafva visat sig — utan att 

 förlora lifvet — fördraga den högre grad af torka, som åstadkommes genom bla- 

 dets förvaring längre tid uti en tätt slutande svafvelsyre-exsiccator. Jfr. tafl. I 

 bild. 8 a och b, som visa ett Polypodium vidgare-hXzÅ »svafvclsyre-torrt» och 

 genom efterföljande vatten-immersion turgescent. 



11. Döda ormbunkblad förhålla sig vid vatten-immersion så, att de på 

 kort tid (2 ä 4 timmar) blifva genomdränkta, förändra sin färg till brunaktig 

 (om de förut voro gröna) samt afgifva en, nästan för hvarje art egendomlig 

 lukt. Torra, lefvande ormbunkblad åter imbibera vatten vida långsammare, 

 antaga härvid en renare grön färg än förut samt afgifva ingen lukt. 



12. Hos en del ormbunkar, som växa på våt mark — • sådana som 

 Osmunda regalis L., Polystichum Tliely pteris (L.) Roth och Onoclea sensibilis 

 L. — är bladskifvan beklädd med ett vaxöfverdrag, som gör, att bladet vid 

 regn (eller Immersion) slår ifrån sig vattnet. De partier af bladskifvans epi- 

 dermis, som vid ihållande regn eller långvarigare Immersion först vätas, äro de, 

 som ligga midt öfver bladets hufvudncrver. Pä samma sätt som hos dessa 

 sump-ormbunkar förhålla sig bladen äfven hos Pliegopteris Dryopteris (L.) Fée, 

 AdiantluDn Capillus veneris L. och Adiantlinm pedatuin L. (samt väl alla öfriga 

 Adianthum-arter). 



13. Såsom tjenliga demonstrations-objekt för att visa ormbunkblads för- 

 måga att uthärda torka till lufttorrhet samt att från torrhetstillståndet återvinna 

 turgescens och friskhet på grund af vattenupptagning genom bladytorna må i 

 främsta rummet framhållas Asplenium Trichomanes L. och Polypodium vulgare 

 L. vintertiden, samt Woodsia ilvensis (L.) R. Br. om sommaren. 



14. Hos talrika Polypodiacéer försiggår bortdöendet af bladen under 

 vissa förhållanden bit för bit under loppet af veckor och månader, och detta 

 ofta på sådant sätt, att bladets öfre delar lefva, under det att de nedre äro 



