10 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 6. N:0 I. 



ROCKS sista tid voro också en del av de på kartan utlagda växtlanden redan 

 slopade. 



Vad trädgärdens arboretum angår, vilket ju vid dennas anläggning strax 

 måste ordnas och som sedan ej så lätt omkastas, sä befann sig detta under 

 WlTTROCKS hela tid fördelat enligt den 1891 på kartan angivna planen, dock 

 med undantag av att det norr och öster om det stora alpinetum för Ulniacece 

 och RosiflorcB avsedda partiet aldrig blev planterat. Den för dessa senare 

 reserverade platsen blev däremot (1909 — 10) upptagen av ett värdefullt annex 

 till den till sydvästra sluttningen förlagda barrträdsavdelningen. Vidare fingo 

 representanterna för Bicornes sig tilldelade en lämpligare plats nära ormbunks- 

 gruppen i dalgången på nordvästra udden och ej, som på kartan upptages, i 

 trädgårdens södra hörn. Beträftande de örtartade växterna följdes vid deras 

 systematiska anordning även i huvudsak den först uppgjorda planen. 



Vända vi oss åter till den av WlTTROCK 1891 upprättade plankartan (se 

 Acta Horti Bergiani I) och se efter, vilka anläggningar av biologiskt och 

 växtgeografiskt innehåll, som där äro angivna, så finna vi, att dessa äro in- 

 skränkta till ett relativt fåtal. Vi läsa där namnen Plantse rossicse e regionibus 

 Stiparum (jfr. tavl. 27), Plantre chinenses et japonica: (tavl. 22 — 23), Arbores 

 et frutices scandinavicse, Plantje litorales mediterraneje (tavl. 7), kattegatenses 

 (tavl. 8), balticffi och arcticje, Plantae silvaticje, nemorales, palustres, aquaticse, 

 PlantJE alpinje et subalpins samt Plantae succulentse och scandentes. Det är 

 ju klart, att dessa anläggningar ej voro de enda i sitt slag, som WlTTROCK 

 med tiden hoppades få utförda och i själva verket blevo också, såsom redan 

 framhållits, de biologiska och växtgeografiska grupperna till sitt antal med 

 åren i hög grad förökade. Att ingå på en skildring av alla dessa torde här 

 vara överflödigt, blott några antydningar må göras, för att belysa, i vilken 

 riktning trädgården i detta avseende under WiTTROCK.S tid utvecklades. Redan 

 vid sekelskiftet finna vi (se de här vidfogade kartorna) exempelvis en avdel- 

 ning för vårväxterna (Plantae vernales) på den soliga och om våren tidigt 

 barlagda sydsluttningen av udden samt ett för de höstblommande växterna (plantae 

 autumnales) intill föreståndarebostaden (tavl. 16), ett område för medelhavsväxter 

 (plantae mediterraneae) på en klimatiskt gynnsam lokal intill vårväxtlanden, ett 

 parti för Plantae subtropicae i en lyckligt utförd, solig utsprängning nära sjö- 

 stranden (tavl. g och 10), en anläggning omfattande skandinaviska sandväxter 

 (se tavl. 6) jämte andra liknande, alla med klar bhck för de ifrågavarande 

 växternas behov inlagda pä för dem gynnsamma lokaler. Sedan den tiden 

 hava ytterligare en del tillkommit. Så t. ex. samlades på en del land intill 

 Quercus- och /'«w^j-planerna representanter för nordamerikanska floran. I fyra, 

 på ön i dikotyledon-dammen år 1901 uppförda cementbassänger ordnades 

 lämpliga växtplatser för näckrosor och andra vattenväxter och två är senare 

 utfördes där i närheten en liten damm för odling av extraskandinaviska 

 Nymphaeacéer. År 1904 fullbordades den strandväg, som på 1900 års karta 

 finnes utsatt runt den stora nordvästra udden (se tavl. 5), så att den nu 

 även kom att fortsätta längs den lilla västligaste udden och i samband 

 därmed utfördes på denna en del terrasser för murgröna och Medelhavs- 

 buskar. Följande år anlades i närheten av vinberget en grupp för påta- 



