14 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 6. N:0 I. 



ej mindre än I0.65 meter, genom sin kraftiga utveckling hotande att under- 

 trycka sin förr mäktigare granne. Intressant därvid är ock, att detta högra 

 individ under sin fortväxt alltmera slagit tillbaka till den typiska Picea excelsa- 

 formen, vilket torde kunna förklara dess kraftigare tillväxt. 



Naturligtvis utsattes WlTTROCK i sitt arboretum, liksom bland trädgårdens 

 övriga växter, under årens lopp för en del förluster, som nog vållade honom 

 stora besvikelser. Sä var helt visst fallet, då det av honom med intresse 

 följda, på tavlan 49 avbildade exemplaret av Populus tricliocarpa under hans 

 sista sommar splittrades av ett åskslag och dödades; så ock, då det på bilden 

 52 återgivna spontana praktfulla exemplaret av pyramid-enen, Jwiipents com- 

 munis f. suecica, på grund av 1901 års starka torka och hetta gick under. 

 WlTTROCK omnämner, med en viss tillfredsställelse i sin skildring över träd- 

 gårdens tillstånd 1891, hurusom barrträdssamlingen »innehåller exemplar dels 

 av sumpcypresser (Taxoditmt disticlnan h.J och dels av Douglasgranen (Pseu- 

 dotsuga Douglasü Sab.), som uthärdat sistlidna för träd rätt ogynsamma vinter 

 utan att taga skada». Förhoppningarna beträffande den förras acklimatisering 

 gäckades emellertid snart, varemot den senare arten ännu står kvar som höga 

 kottealstrande träd. Det vackra exemplaret av Pinus koraiensis, återgivet på 

 tavlan 70, visade sig ej heller tåla klimatet, varemot dess släkting och granne 

 på bilden, Pinus ce7nbra, ännu står kvar och frodas. Liknande är förhållandet 

 med den pä tavlan 75 synliga gruppen av dvärgformade exemplar av Picea 

 excelsa, vilka alla på grund av olämplig jordmån så småningom gingo under, 

 varemot de på bilden 74 återgivna finnas kvar, nu betydligt större och 

 frodigare. Ett dåligt resultat gav även odlingsförsöken med Abies balsamea. 

 Flera dylika planterades såsom ingående i den ståtliga Abies- och Picea--a\\é, 

 vilken leder fram till föreståndarebostaden, och ett av dessa exemplar, ett, 

 som synes, vackert och välformat, finnes återgivet på tavlan 87. Dessa träds 

 utveckling var att börja med mycket lovande, men under de senare åren 

 började de liksom torka bort, bli risiga och fula och ha så det ena efter det 

 andra måst borttagas. Blott ett enda stod kvar i allén vid WlTTROCKS död 

 och även det måste 1916 nedhuggas. Anledningen till artens utdöende inom 

 trädgården, är ej lätt att ange; dock syns det som om den vissa år allt för 

 rikliga kottealstringen skulle försvagat individens liv och slutligen medfört 

 deras död. 



Det kan i detta samband också vara på sin plats att se efter, i vilken 

 mån de spontana träden i trädgården uthärdade de rubbningar i deras livs- 

 förhållanden, vilka anläggningen och utformningen av trädgården måst med- 

 föra. Vad först trädgårdens praktfulla sekelgamla ekar angår, så ha dessa 

 ej lidit någon direkt skada genom rubbningarna i jorden vid arbetenas ut- 

 förande, men däremot hava flera sådana, kanske allt för många, under årens 

 lopp måst borttagas för beredande av ljus och växtplatser åt andra arter. 

 Ännu står dock kvar nestorn bland dem alla (se tavlan 95), i god livskraft, 

 ehuru åtskilliga torra, stora grenar i kronan vittna om dess höga ålder, år 

 1899 av WlTTROCK uppskattad till omkring 350 år. Tyvärr är den an- 

 gripen av den årligen framväxande svaveltickan [Polyporus sulphureus; se 

 tavlan 97) och den under vissa år frambrytande oxtungsvampen (Fistulina 



