4 ACTA HORTI HERGIAM. HAXI) 6. X:0 4, 



Vad lörst bladens färg angår, sä karakteriseras trädet mycket riktigt tack 

 vare denna av en påfallande stålblå ton, motsvarande den hos så många andra 

 barrträd stundom uppträdande glaucafärgen. Vid närmare påseende visar det 

 sig emellertid, att denna färg ej är genomgående på trädets hela bladmassa. 

 Iband den övervägande stålblå barruppsättningen träffas även rent ljust gröna, 

 typiskt färgade blad. Dessas förekomst beror emellertid ej, såsom så ofta hos 

 andra barrträd är fallet, på en småningom under sommaren skeende avfärgning, 

 utan redan vid bladutvecklingen kunna de båda färgslagen tydligt urskiljas, 

 liksom även sedan under hela sommaren. Till en viss grad följer fördelningen 

 av dessa tvä slags barr bestämda regler, men utanför dessa synas de upp- 

 träda helt regellöst. Så har jag funnit, att barren på långskotten genomgående 

 äro av den bliaktiga färgtypen, likaså att varje kortskotts barr alltid äro av 

 ett slag (jfr. Tavl. i, fig. i — 2). De gröna och de stålblå kortskotten däremot 

 sitta, såsom det synes, regellöst fördelade pä grenarna. I vanliga fall tillhöra 

 visserligen ett årsskotts bladknippen blott den ena färgtypen; stundom finnes 

 emellertid ett eller annat grönfärgat insprängt bland de i övrigt genomgående 

 blåfärgade (se Tavl. i, fig. 2). Någon gäng har jag dessutom funnit ena sidan 

 av ett skott besatt med uteslutande barrknippen av det ena slaget, den andra 

 av det andra. Även däruti visar sig oregelbundenheten, att på grenar, upp- 

 byggda av flera årsskott, bland de övervägande blåfärgade barren ett längre 

 eller kortare stycke kan vara inskjutet, vilket uppbär endast grönbarriga 

 kortskott. 



Om också de båda färgskiftningarna på barren vid flyktigt påseende ej så 

 skarpt falla i ögonen, så synas dock övergångar dem emellan ej förefinnas. 

 Företeelsen erinrar därigenom rätt mycket om chimär fenomenen, men att ett 

 verkligt dylikt skulle föreligga, finnes näppeligen skäl att antaga. Orsaken 

 till företeelsen är emellertid ej så lätt att ange. ' 



En annan egendomlighet beträffande trädet i fråga gäller honblommorna. 

 Larix americana är karakteriserad av rödfärgade dylika och de unga kottarna 

 ha även denna färg. Ett från Uppsala botaniska trädgård härstammande prov, 

 avbildat på Tavl. i, fig. 3, visar den för arten typiska färgen på kottarna. 

 Såsom emellertid de på fig. i — 2 återgivna, samtidigt avbildade honblommorna 

 visa, har det i härvarande botaniska trädgård odlade exemplaret gröna kottar. 

 Någon sådan form av arten har jag ej i litteraturen funnit angiven. Exem- 

 plaret i fråga erbjuder således ett nytt exempel på de inom Z(7/7.t'-släktet hit- 

 tills (hos decidua. sibirica och leptolepis] kända fä fallen av chlorocarpi. Att 

 denna, såsom här, är förbunden med glauca-färgning hos bladen, får väl anses 

 utgöra en tillfällighet, ej bero på någon bestående kombination av egenskaper. 



II. Några egendomliga bildningsavvikelser hos 

 Larix-kottar. 



I den växtteratologiska litteraturen föreligga ett par korta notiser av A. 

 Braux angående fasciation av kottarnas axel hos Larix decidua {europad) 

 fSitzb. d. Ges. Naturf. Fr. 16. Dec. 1851] samt om en »tvillingkottes» hos samma 



