FRIES. IAKTTAGELSER (iVEK HERGJANSKA TRÄDGARDENS GYMNOSPERMER , 



art, ^dessen beide Theile jedoch bis zur Spitze zusammenhängen» (Verh. d. 

 bot. Ver. d. Prov. Brandenburg XVII 1875 p. XIII). Mera utpräglad dubbel- 

 kotte-bildning omnämner Beissner i sin Handbuch det Nadelholzkunde (1909) 

 sid. 312 (noten), varvid kottarna »sichelförmig gebogen, unten und an den 

 Spitzen zusammengewachsen waren, so dass sich in der Mitte eine OfFning 

 bildete». Någon närmare utredning av denna egendomliga monstrositet 

 lämnar han emellertid ej. 



Under sommaren 191 8 har jag på det i Bergianska trädgården odlade 

 exemplaret av Larix decidua f. pendula funnit en del abnormt utbildade kottar, 

 vilka synas representera alla dessa här nämnda monstrositets-typer. Det ifråga- 

 varande Zß/zV-exemplaret bar endast ett fåtal (inalles 8) honblommor och 

 kottar och av dessa voro ej mindre än 5 stycken på ett eller annat sätt 

 abnormt utbildade. Tre av dem visade utvändigt endast en mer eller mindre 

 tydlig avpiattning av kotten, en svag fasciation, så som framgår av fig. 4 

 (Tavl. i), vilken återger en dylik ung kotte, sedd från den plattade sidan. 

 Kottens mittpelare var i det avbildade fallet odelad, kompakt, blott något 

 avplattad (fig. 5). På en annan, utvändigt likartad kotte var mittpelaren utefter 

 den nedre hälften liksom sprucken med en intill 4 mm. vid, uppåt avsmal- 

 nande öppning. I övre delen var därför mittpelaren även här enkel. 



Denna sistnämda typ leder över till de två återstående kottarna, vilka 

 genom sitt yttre egendomliga utseende särskilt drog uppmärksamheten till sig. 

 Från spetsen av kortskottet utgingo här tvenne skaft, på de mot varandra 

 vända sidorna avplattade, vilka uppburo var sin allt ifrån basen fullkomligt 

 fria kotte. Båda dessa voro sedan bågformigt krökta emot varandra samt i 

 spetsen sinsemellan sammansmälta så som fig. 6 utvisar. En längssektion av 

 en av dessa tvillingkotte-bildningar ådagalade, att denna sammansmältning ej 

 blott berodde på att fjällen voro inkilade i varandra, utan att själva mitt- 

 pelarna voro sinsemellan helt sammanvuxna ett kort stycke (fig. 7). De inre, 

 mot varandra vettande sidorna av de båda kottarna voro avrundade och kotte- 

 fjällbärande, dock med en längsgående fåra utan fjäll, löpande längs själva 

 mittellinjen. 



Orsaken till uppkomsten av de här skildrade monstrositeterna är ej lätt att 

 säkert ange. Man skulle ju kunna tänka sig, ätt kotten av någon anledning 

 på mycket tidigt stadium i spetsen skadats och att därigenom en klyvning 

 av dess centralpelare ägt rum, något som emellertid knappt kan förklara den 

 mer eller mindre snart inträdande återföreningen av de båda på så sätt upp- 

 komna mittpelarna. Troligare är väl, att en stark hypertrofiering med ojämn 

 tillvä.Kt åstadkommit en rent mekanisk sprängning av centralaxeln, en klyvning, 

 som i vissa fall blott sträcker sig ett helt kort stycke, varvid företeelsen blott 

 genom en svag fasciation ger sig tillkänna på kottens yta, i andra fall där- 

 emot sträcker sig så långt, att kotten längs större delen uppdelas i två fria 

 hälfter. Genom en stark utveckling och inrullning av flankerna emot median- 

 linjen bliva då även insidorna med undantag av själva medianlinjerna klädda 

 av kottefjäll, varigenom den egentligen ensamma spruckna kotten får utseendet 

 av ursprungligen två .skilda, i spetsen sammanvuxna kottar. Denna förklaring 

 får även stöd i iakttagna analoga företeelser inom de vegetativa delarna hos 



