6 ACTA HORTI BERGIANl. BAND 6. N:0 4 



vissa andra barrträd. Så anför Penzig (Pflanzen-Teratologie II, sid. 495) ett 

 av VAN TiEGHEll skildrat fall hos Pinus pinaster av abnorm utbildning ai' 

 vegetativa grenar. »Es scheinen zwei derselben an der Basis verwachsen, 

 weiter oben aber getrennt zu sein, um an der Spitze sich wieder zu vereinigen: 

 es handelt sich aber in der That um partielle Längsspaltung eines einzelnen 

 Zweiges, an dem die beiden Hälften, so weit sie frei waren, durch Ueber- 

 wallung sich so ergänzt hatten, dass sie wie normale Sprosse aussehen». 

 Denna beskrivning skulle ju utan mycken förändring kunna användas även på 

 de av mig här skildrade tvilling-kottarna hos Larix decidua. Den hos Pinus 

 pinaster (och andra) iakttagna klyvningen av vegetativa grenar har i de av 

 mig iakttagna bildningsavvikelserna blott träffat florala skott. Med denna 

 morfologiska tydning är dock ej själva grundorsaken klargjord, utan återstår 

 det alltjämt att närmare utreda densamma. 



III. Tvenne nya former av Picea Engelmannii 

 (Parr.) Engelm. 



Av en del barrträdssorter är, som bekant en egendomlig form känd, vil- 

 ken utmärker sig genom ett starkt reducerat antal grenar av såväl första som 

 följande ordningar med barren allsidigt ordnade längs de piskformade skotten. 

 Mest känd och oftast förekommande är denna s. k. virgata-ioxxa hos Picea 

 abies, mera sällsynta de hos t. ex. Pinus silvcstris, Larix decidua och Abies 

 alba. Även för Picea pimgens har denna 'ormgranstyp" blivit påvisad (jfr. 

 BeisSNER i Mitt. d. "deutsch, dendrolog. Gesellschaft 1909, sid. 258 och 327). 



I den Bergianska trädgården förefinnes nu ett mindre exemplar av Picea 

 Engelman7iii, vilket uppvisar vz>^rt/rt-formens karakteristiska utseende och som 

 är av särskilt intresse, då denna typ hittills ej är känd för arten i fråga. 

 Exemplaret härstammar från Ramlösa plantskolor och har i trädgården in- 

 kommit 19 1 2 under namn av Picea Engelmannii J. glauca. Det är också av 

 en vackert stålblå färg och torde i detta hänseende böra inrangeras under 

 nämnda typ. Det har nu uppvuxit till c:a 1.7 meters höjd och visar såsom 

 bifogade bild (Textfig. i) åskådliggör den sparsamma förgreningstyp, som för 

 virgala-former är utmärkande. Från den typiska Engelmannii f. glauca, vil- 

 ken står växande tätt intill, avviker exemplaret påfallande, men liknar däremot 

 habituellt i hög grad ett par i närheten växande vir gata xndiwnå. av Picea abies. 

 Barren sitta på de långa vidjclika grenarna av första ordningen liksom på de 

 sparsamt förekommande andra ordningens skott ordnade runt om, men kröka 

 sig i allmänhet starkt upp mot grenarnas översida. De äro grövre och kraf- 

 tigare samt hårdare och något mera stickande än hos huvudformen. Deras 

 längd, som uppmättes till 20 — ^25 mm., överstiger ock barrens ordinära längd 

 hos denna senare. 



Tack vare de, som nämnt, grövre, styvare och mera stickande barren erin- 

 rar exemplaret något om Picea pungens. Att det emellertid tillhör arten En- 

 gelmannii, framgår bl. a. av den för denna typiska hårigheten på ungskotten. 



