8 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 6. N;0 4 



lertid tendens att slå tillbaka till huvudtypen, i det att en gren utgående 

 frän huvudstammens övre horisontala del vuxit upp rent ortotropt och nu 

 nått en höjd av halvannan meter från marken räknat. På det andra exem- 

 plaret, likaledes tillhörande glauca-typen, vilket erhållits 1891 från G. DiECK 

 (Zöschen vid Merseburg) under namn av Picea punge?is f. nana pi-cBcox, har 

 även ett dylikt återslag ägt rum och har det ortotropa skottet här redan 

 växt upp till 3 m:s höjd samt till stor del förkvävt det basala, över marken 

 krypande, först utvecklade skottsystemet, vilket dock alltjämt uppvisar prost- 

 rata-iovmens typiska växesätt. 



Till sist må följande diagnos på formen i fråga här bifogas: 

 Picea Engelma?i7iii f. glauca siibf. prostrata nov. subf. Differt a typo 

 trunco ramisque prostratis plus minusve repentibus, foliis glaucis. 



IV Chlorocarpi hos Abies Veitchii Lindl. 



Redan vid flera tillfällen har i litteraturen framhållits, att den vackra ja- 

 panska Abies-axien Veitchii uppvisar rätt stor variabilitet i kottarnas utseende 

 (jfr. BeisSNER, Handbuch der Nadelholzkunde 1909, sid. 193). Såsom typiskt 

 torde dessa kunna anges vara till färgen vackert mörkblåa, till formen kort 

 cylindriska samt släta med täckfjällen ej eller blott med spetstaggen helt obe- 

 tydligt utskjutande (jfr Tavl. i, fig. 8). Avvikelser förekomma emellertid 

 med täckfjällen längre än fröfjällen och mer eller mindre utskjutande utanför 

 dessa, en typ som i trädgärden även är representerad i ett par exem- 

 plar. Ett annat därstädes odlat individ av obekant ursprung avviker 

 genom ett sä egendomligt utseende, att det här synes förtjänt av ett 

 omnämnande. En kottebärande gren av ifrågavarande träd är avbildad på 

 fig. 9 (Tavl. i) och en jämförelse mellan denna och den typiska på fig. 

 8 avbildade formen framhåller bäst skillnaderna dem emellan. Bilden, som 

 är utförd under mitten av juni månad, visar tydligt den framträdande ljus- 

 gröna färgen, som karakteriserar kottarna, en färg, som emellertid fram- 

 emot hösten vid kottemognaden övergår i gulbrunt. Dessutom synes, att 

 kotten är utmärkt genom ovanligt långt utskjutande täckfjäll. Beissner om- 

 nämner även (1. c. sid. 193) liksom ScilELLE (i Die winterharten Nadelhölzer 

 Mitteleuropas 1909, sid. 156) i förbigående förekomsten även form med »hel- 

 len Zapfen (light cones)» och en dylik har sedan i Mitteil. d. deutsch, den- 

 drol. Gesellsch. 1914, sid. 256 närmare beskrivits av Shirasawa som en i de 

 högre bergstrakterna i Centraljapan vildväxande varietet olivacea av Abies 

 Veitchii. I färg storlek o. a. synes det här odlade exemplarets kottar rätt 

 väl överensstämma med nämnda varietets; dock skildras kottarna hos den- 

 samma som ägande täckfjäll "fast gleichlang wie die Zapfenschuppen", något 

 som ej alldeles passar in på de av mig sedda. Vidare må framhållas, att 

 täckfjällen, som hos den typiska Veitchii i spetsen äro avrundade eller liksom 

 tvärt avskurna med en utskjutande mitt-tagg (jfr fig. 43: i — 2 i Beissners 

 Handbuch), hos den här odlade formen äro inskurna med framskjutande sido- 

 flikar, mellan vilka mitt-taggen är placerad (se fig. 10). Någon uppgift, huru 

 i delta hänseende var. olivacea förhäller sig, lämnas tyvärr ej. Tills vidare 

 är jag emellertid mest böjd att, under betonande av de utmärkande karak- 



