Växtgeografisk öfversikt. 
En stor del af den östskånska kustens yta utgöres af 
sand. Från Kiviks fiskläge strax norr om Stenshufvud sträc- 
ker sig en smal kustremsa af mosand upp till Killehus, där 
den börjar att mera breda ut sig, ju längre man går mot 
norr, så att mosanden midtför Juleboda sträcker STO San. 
in i landet. Strax norr därom vidtager en 16 km. lång och 
2 å 3 km. bred lagunmosse, hvilken delar sandfälten i ett 
smalare bälte längs hafvet, som öfvergår i de breda sand- 
fälten kring Åhus och norr därom, och en inre bredare zon, 
som sträcker sig ända till Kristianstad och längre mot norr. 
Innanför mosandsfältet utgöres ytan af jökelgrus och rull- 
stensgrus, hvilket senare här merendels är så finkornigt, att 
det snarare förtjänar namnet rullstenssand. Med afseende 
på de topografiska förhållandena må vidare nämnas, att när- 
mast hafvet finnes ett smalt, svagt utåt sluttande fält af 
lös sand (sandstranden), därinnanför finnes i allmänhet en 
lägre eller högre dyn (stundom förekomma flera dyner innan- 
för hvarandra, såsom vid Yngsjö). Sandfälten innanför dynen 
bilda antingen jämna fält eller också utgöra de en ytterst 
kuperad terräng, såsom vid Degeberga. — Det af mig sär- 
skildt undersökta området är det, som omfattas af Magle- 
hems, Degeberga och Vidtsköfle socknar. 
Den på de östskänska sandfälten befintliga floran visar 
med afseende på sin sammansättning och sin topografiska 
fördelning en rätt stor öfverensstämmelse med den jylländska 
sandfloran, hvilken behandlats af E. WARMING (1). Nämnde 
författare indelar den psammofila vegetationen i Jylland i 
3 formationer, nämligen »de psammofile Halofyters Formation 
(Sandstranden)», »Hjelme-Formationen (Havklitten)» och »Sand- 
skjegformationen (Landklitten, Sandmarken)». Samma indel- 
