16 ERIKSON, SANDFLORAN I ÖSTRA SKÅNE. 
hos Hieracium ” sabuwlosorum, Armeria elongata. Bladig stjälk 
och en eller flera icke tätt hopslutna rosetter (lös tufbildning) 
utmärka t. ex. Gnaphalium arenarium, Scabiosaarterna, Cam- 
panula rotwndifolia, Eryngium maritimum m. 1. Egentliga 
tufvor, d. v. s. en tät förening af flera rosetter, ha flera gräs, 
såsom Koeleria glauca, Corynephorus canescens, Festuca ovina 
med var., Psamma arenaria. 
Diantlhus arenarius vegetativa skott bilda täta, vidt ut- 
bredda mattor, som ännu mera än rosetter eller tufvor få 
skyddande betydelse därigenom att den inneslutna luften 
längre kvarhåller sin fuktighet och jorden inunder äfven 
längre hålles fuktig. 
Skydd för de unga, ännu icke utvecklade bladen vinnes 
hos Lathyrus maritimus därigenom, att de alldeles omslutas 
af stiplerna, hos Eryngium maritimwm därigenom, att de till 
en början ligga hopvikna inom de äldre bladens slidor. 
Morfologiska tillpassningar i det underjordiska systemet. 
VOLKENS har i sin utmärkta ökenafhandling påvisat tvänne 
tillpassningar hos ökenväxternas rötter, nämligen pålrotens 
(resp. birötternas) enorma längd och förekomsten af sand- 
hylsor kring Gramineernas rötter. Detsamma gäller också 
sandväxterna, om än icke pålroten når ett så betydligt djup 
i våra sandmarker som i öknens sand. En lång, rakt nedåt- 
stigande pålrot hafva framför allt de ettåriga halofyterna, 
Cakile, Salsola och Atriplexarterna, och af perenner särskildt 
Eryngium maritimum, Salix repens. Hos Cakile har BrRIcK 
mätt upp pålrötter af 1 meters längd; om än detta tal får 
betraktas som ett undantagsfall, går dock roten äfven i van- 
liga fall till ett betydligt djup. Salix repens rötter sträcka 
sig enligt WARMING (1) till flera meters djup, djupare i sand- 
jord än i annan jord. Hos Eryngiwum går pålroten också 
säkerligen flera meter ner i sanden. De tufvade gräsen, så- 
som Corynephorus och Koeleria, ha en tät kvast af synner- 
ligen djupt gående birötter. Äfven de egentliga strandgräsen, 
Psamma m. £f., hafva stundom ytterst långa birötter (de 
kunna enligt DUVAL-JouvE nå en längd af 5 meter; BUCHENAU 
har mätt upp 3,1 m. långa birötter), men dessa äro icke ut- 
prägladt geotropiska, i det de ofta ha ett nästan horisontalt 
