BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 22. AFD. III. N:0 3. 21 
Notiser (2). Hjärtbladen hafva en längre och smalare form 
än örtbladen. De äro till en början epigäiska och ligga platt 
utbredda ofvanpå sanden. Men inom kort äro de fullkomligt 
öfversandade, hvilket i någon mån beror därpå, att sanden 
blåser upp kring växten och bildar en liten dyn kring denna, 
men sannolikt äfven orsakas af rotens sammandragning eller 
någon annan spontan kraft. Denna öfversandning träffar 
efterhand de ofvanför hjärtbladen belägna örtbladsparen, det 
ena efter det andra, som härigenom mista sitt klorofyll och 
krympa ihop till en gulhvitaktig hinna, eller som det kanske 
snarare bör uttryckas, växten drages så småningom allt mera 
ner i sanden. Om nämligen, såsom C. BrIicK vill antaga, det 
underjordiska stamsystemet uteslutande skulle uppstå genom 
öfversandning af »den på sanden liggande stjälken»,! så är 
det svårt att förstå, hvarför icke äfven andra på samma loka- 
litet förekommande växter, såsom Salsola, Cakile o. s. v., så 
småningom med sina nedre delar begrafvas i sanden.? I vink- 
larne af hjärtbladen, hvilka liksom de öfriga bladen äro vid 
basen slidlikt hopväxta, anläggas snart nog seriala knoppar, 
vanligen 3 i hvarje bladveck, af hvilka den öfversta är kraf- 
tigast. De komma slutligen att sitta fritt, därigenom att 
hjärtbladsslidan spränges. Knoppbildningen fortskrider sedan 
till de högre upp belägna bladen, i hvilkas vinklar i vanliga 
fall endast anlägges ett par knoppar, en i hvarje bladveck. 
Dock är förekomsten af tvänne knoppar 1 ett bladveck inga- 
lunda sällsynt. De båda midt emot hvarandra sittande ört- 
bladsknopparne äro nästan aldrig af samma styrka. Vanligen 
är den ena högst betydligt kraftigare än den andra. MNStun- 
dom felslår den ena alldeles. I ofvannämnda uppsats har jag 
sökt visa, att den redan från början så rikliga knoppbild- 
ningen hos Halianthus är att betrakta som en tillpassning 
till den lösa, »kritiska» jordmån, hvari den växer. Till följd 
af växtgrundens beskaffenhet riskera nämligen de i densamma 
vegeterande växterna lätt att rifvas upp eller torka bort. 
Det måste följaktligen anses ändamålsenligt, om en sand- 
strandväxt äger en mängd knoppar, hvilka, 1 fall moder- 
plantan dukat under, kunna skjuta fram och fortplanta arten. 
1 Stjälken hos Halianthus är ofta icke nedliggande. 
? Jmfr likväl härmed P. E. MÖLLER, Om Regnormenes Forhold til Rhizom- 
planterne (Oversigt over det Kgl. Danske Vidensk. Selskabs Forhandl. 1894), 
hvilken förf. äfven anser, att orsakerna till rizomens begrafvande äro af yttre 
natur. 
