24 ERIKSON, SANDFLORAN I ÖSTRA SKÅNE. 
rizomet. Vid de öfriga nodi utgå slidlika lågblad. Dylika 
bekläda äfven ljusskottens nedre, sandhöljda partier. 
Eryngium maritimum. 
Vid groningen förlänga sig lillrot och hypokotyl starkt. 
Hjärtbladen äro hela, lancettlika, FPS snart gulnande, 
försedda med hopväxta slidor. De 2, 3 första örtbladsinter- 
nodierna äro sammandragna. Sedan uppkomma 2, 3, 4 för- 
längda internodier samtidigt därmed att växten drages neri 
sanden. Bladen på dessa ha en mer eller mindre förkrympt 
skifva. Så bildas en ny rosett nästföljande vår o. s..v. På 
ett äldre rizom ser man därför omväxlande zoner af långa 
och korta leder. Enligt BucHENAu blommar växten endast en 
gång, och han förmodar, att den använder »gewiss eine län- 
gere Reihe von Jahren zur Blihreife», hvilken förmodan är 
riktig. Eryngiwm är sålunda exempel på en pleiocyklisk mono- 
karpisk växt. Nåväl rizomet som pålroten stiga lodrätt ned 
i sanden. Den senare går till ett betydligt djup. Det har 
aldrig lyckats mig att gräfva upp roten fullständigt, oaktadt 
jag gräft flera fot ner i sanden. Uppgräfningen försvåras af 
pålrotens ytterliga bräcklighet. Pålroten förgrenar sig ytterst 
sparsamt. Rotgrenarne utgå vanligen horisontalt; rakt uppåt- 
stigande grenar ha också observerats. Tydliga tvärrynkor 
iakttagas på pålroten, hvilket DE VRIES redan anmärkt. 
Psamma arenaria. 
Denna arts morfologi har skildrats af BucHENAU och WAR- 
MING, ur hvilkas skildring jag endast vill anföra några hufvud- 
punkter. Tre slags skott kunna urskiljas, nämligen van- 
drande, assimilerande och blommande. De vandrande skotten,! 
af hvilka jag lakttagit meterlånga exemplar och däröfver (de 
kunna bli flera meter långa) på Ullahaus flygsandsfält på 
Fårön, äro horisontala, hafva långt utdragna internodier, 
! RATZEBURG uppgifver i »Die Vegetation der Käste (= Östersjökusten) 
in ihren ursächlichen Momenten gepräft»> (Verhandl. Brandenb. bot. Vereins), 
att Psamma saknar >»>Kriechtrieben», men denna uppgift beror säkert på otill- 
räcklig iakttagelse. När Psamma växer på en redan öfverklädd dyn, bildar 
den nämligen endast sällan utlöpare, som då gå utåt mot de från Psamma 
rel. fria sandytorna. När den växer på plana fält, är stolonbildningen, såsom 
naturligt är, mycket rikligare. 
