BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 22. AFD. III. N:0 3. 27 
rötter, hvilka tränga till ett betydligt djup ner i jorden. 
Jag har kallat dem fäströtter; WARMING kallar dem »Sikker- 
hedsrgdder». Vanligen utgår endast en sådan rot från hvarje 
ljusskottsnodus, stundom 2, sällan flera. Det andra slaget 
rötter utgöres af fina, vanligen rikt förgrenade bildningar, 
hvilka utgå från alla nodi och lämpligen kunna kallas sug- 
rötter. Hos dessa rötter påvisade jag i ofvannämnda uppsats 
en egendomlighet i tillväxtriktningen, som icke synes kunna 
förklaras enligt de hittills kända lagarne för rötternas till- 
växt, nämligen att de växa ut vinkelrätt från rizomet i alla 
riktningar, vertikalt nedåt eller uppåt, rakt åt sidorna, snedt 
uppåt eller nedåt. Ett liknande förhållande iakttogs samma 
sommar hos Carex hirta och Juncus balticus. Under nyss för- 
flutna sommar har jag emellertid funnit, att dylika åt alla 
håll växande rötter äfven förekomma hos icke-sandväxter, 
exempelvis Paris quadrifolia, Carex tomentosa, Cladium Ma- 
riscus, Carex disticha m. 1. Framför allt synes detta för- 
hållande utmärka på längden utdragna rizom och långa sto- 
loner. En viss analogi till dessa af geotropismen alldeles 
oberoende rötter erbjuda rotgrenarne af 3:dje eller högre ord- 
ning hos pålroten, hvilka, såsom NSaAcHs! påvisat, icke äro 
geotropiska. Den enklaste förklaringen pa fenomenet synes 
mig vara, att rötternas tillväxtriktning bestämmes delvis af 
växtens inre behof, så att, om växten lider t. ex. brist på 
syre, så utvecklas uppatväxande respirationsrötter,” om rot- 
stocken eller pålroten af en växt rundt om omgifves af nä- 
ring, så utsända dessa rötter eller rotgrenar i alla rikt- 
ningar för att tillgodogöra sig denna, om näringssubstratet 
någon gång skulle befinna sig ofvanför växten, sändas gre- 
nar endast uppåt (epifyter och parasiter). Vid betraktandet 
af dessa fall af ändamålsenligt växande rötter kommer man 
att tänka på LiEBIGS yttrande: »rötterna söka näringen, som 
om de hade ögon», eller på DARWINS hypotes om rotspetsens 
hjärnfunktion. Den författare, som först utförligare uttalar 
sig i denna teleologiska riktning med afseende på rötternas 
riktning, är KERNER, som i »Pflanzenleben» yttrar bl. a.: 
»Recht auffallend sieht man ibrigens auch an den auf der 
Baumborke wachsenden Verwesungspflanzen, namentlich der 
tropiscehen Orchideen und Bromeliaceen, desgleichen an den 
1 Vorlesungen äber Pflanzenphysiologie. 
” Jmfr HABERLANDTS Eine botanische Tropenreise. 
