BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 22. AFD. III. N:0 3. ål 
yngringen utgår på vanligt sätt från knoppar på stjälkbasen. 
De nya skottens underjordiska del är försedd med små, helt 
omfattande, slidlika lågblad, som motsvara stjälkens stipler. 
Förgreningen är icke på längt när så riklig som hos Lathy- 
rus maritimus, hvilket beror därpå, att knopparne endast lång- 
samt växa ut till stoloner. Accessoriska knoppar komma 
stundom till utveckling. Stjälkarne äro liksom bladen tätt 
beklädda med gaffelhår. Bladen rulla in sig med kanterna, 
så att vid sträng torka endast den undre, rikligt med hår 
betäckta sidan blir exponerad. 
Gnaphalium arenarium. 
Oaktadt flitigt sökande har jag icke kunnat påträffa 
några groddplantor eller ungplantor med kvarsittande hjärt- 
blad af denna på sandfälten så vanliga växt. Gnaphaliums 
underjordiska system utgöres åf en kraftig, perennerande pål- 
rot jämte en s. k. rosettstam (jmfr HJ. NILSSON). Förgrenin- 
gen sker genom knoppar från rothalsen eller det underjor- 
diska stampartiet. Det unga rizomet är beklädt med bruna, 
nerviga slidblad. 
Scabiosa-arterna, 
De båda Scabiosaarterna hafva äfven en perennerande 
pålrot och ett kort rizom, från hvilket utgå en eller flera 
rosetter. 
Koeleria glauca. 
Ett liksom Corynephorus canescens på sandfälten mycket 
vanligt tufgräs är Koeleria glauca. Det har ett ytterst kort, 
knappast märkbart rizom. Någon stolonbildning har jag icke 
iakttagit hos detsamma; det tyckes också endast förekomma 
på fullt bunden sand, helst inne i barrskog. 
Anatomiska tillpassningar i det öfverjordiska systemet. 
G. ÅLTENKIRCH har gjort några afdunstningsförsök med 
växter tillhörande Sachsens »Geröllflora», och då en del af 
arterna äfven finnes på det beskrifna området, så anför jag 
några af hans tal, dock med hänsyn taget till att de icke 
