BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 22. AFD. III. N:0 3. 41 
förtjockade barkcellager, hvilket däremot är förhållandet med 
Psamma arenaria, Elymus arenarius, Triticum junceum, hos 
hvilka tvänne lager af förstärkningsceller uppträda. Hos 
Psamma består strängslidan af ungefär 1isodiametriska celler, 
och de förstärkande cellerna äro plattade, hos Triticum jun- 
ceum hafva förstärknings- och strängslidecellerna ungefär 
samma form, hos Elymus arenarius, som har den bredaste 
»strängslidan», äro de egentliga strängslidecellerna radialt 
sträckta, under det att det inre förstärkningslagret består af 
ungefär isodiametriska och det yttre af plattade celler. Såväl 
strängslidans som förstärkningslagrens celler äro förvedade, 
vanligen ganska intensivt. Det behöfver knappast anmärkas, 
att »strängslidan» först efter en viss tid når sin fulla utveck- 
ling, så att den i en yngre rot är svagt förvedad och har 
svagare förtjockningar. »Strängslidans» enorma utveckling i 
de äldre rötterna står hvad gräsen beträffar i samband med 
ett förhållande, som utmärker alla de undersökta sandgräsen 
och äfven återfinnes hos en del andra gräs, nämligen de utan- 
för »strängslidan» varande väfnadernas (epidermis och bark) 
fullständiga affjällning, så att strängslidan efter någon tid 
får fungera som rotens yttre skyddande hölje, som en sekun- 
där epidermis. 
SCHWENDENER har i sin afhandling »Die Schutzscheiden 
und ihre Verstärkungen» påvisat. att det råder ett visst sam- 
band mellan strängslidans utveckling å ena sidan, klimat och 
växtort å den andra. Han har nämligen hos klipp- och stepp- 
växter, hos några xerofila växter från varmare klimat, såsom 
Dasylirion, Restio m. f., likaledes hos några på kalkklippor 
och murar växande ormbunkar funnit förstärkta strängslidor. 
Den starka mekaniska utvecklingen af strängslidan skulle 
afse att utjämna de väfnadsspänningar mellan grundväfnad 
och kärlknippe, som kunna uppstå till följd af den periodiska 
växling af stark torka och mer eller mindre rik vattentill- 
gång, hvarför dessa växter äro utsatta. Hos de ofvannämnda 
gräsen måste »strängslidan» anses tjäna som skydd mot ut- 
torkning. Egendomligt nog förekomma äfven förstärkta sträng- 
slidor hos många hydrofila växter, såsom JIris-arter, Nartlhe- 
cium ossifragum, Tofieldia calyculata, Juncus glaucus o. 8. V., 
men dessa arter äro inga utpräglade hydrofyter, så att sträng- 
slideförstärkningarne kunna betraktas som en tillpassning till 
tidtals uttorkande lokaler. 
