BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 22. AFD. III. N:0 3. 49 
att den större optiska effekten endast orsakas af väggens 
större tjocklek. MöLrLErR opponerar sig mot denna GILTAYS 
åsikt och antager på grund af försök med polariseradt ljus, 
att kollenkymväggen utmärker sig genom en specifik mole- 
kylär struktur, hvilket återigen förnekas af Conn. 
Den ursprungliga meningen om kollenkymets förhållande 
till vatten var, att dess väggar voro starkt svällbara i vat- 
ten. ÅAMBRONN fann genom sina försök svällbarheten i longi- 
tudinal riktning endast uppgå till !/2—3/4 2. GILTAY har 
återgått till den gamla åsikten, i det han uppgifver, att han 
funnit kollenkymväggarne radialt utvidga sig 11—22 2 ända 
till 32 2, när de efter uttorkning åter fingo imbibera vatten. 
Kollenkymets egenskaper äro sålunda ett mycket om- 
tvistadt kapitel, och därför är det för närvarande svårt att 
uttala någon bestämd mening om anledningen till ofvan- 
nämnda rizoms och rötters afvikelse från i vanlig jord lef- 
vande underjordiska delars anatomi. Emellertid talar det 
förhållandet, att en sådan byggnad åtminstone icke hittills 
påträffats hos 1 vanlig jord växande rizom och rötter, äfven- 
som den kollenkymatiska membranens säkert påvisade höga 
vattenhalt för en teleologisk tolkning, för ett betraktande af 
Haliantlusrizomet o. s. v. som en tillpassning till mediet. 
Vattnet synes bättre kvarhållas af dessa rizom än andra. 
Man finner ofta långa refvor af Halianthusrizom ligga blot- 
tade på sanden, utan att de förlora sin turgor, äfven om de 
ligga flera dagar i solskenet. Härför talar också, att knop- 
par kunna utvecklas från ett blott 2—3 mm. långt, isoleradt 
rizomstycke.! 
Jag har undersökt några andra Dianthusarter från olika 
lokaler, hvilka jag erhållit från härvarande Riksmuseum, för 
att se, huru deras rizom- eller rottvärsnitt förhöllo sig. I 
allmänhet tyckes där vara en tendens hos släktet att utbilda 
den sekundära barken kollenkymatiskt, hvilket kanske beror 
1 TI detta sammanhang vill jag äfven anföra en iakttagelse af A. LuND- 
STRÖM (Pflanzenbiologische Studien I. Die Anpassung der Pflanzen an Regen 
und Thau) på Mercurialis perenmis: »Zwischen den beiden Nebenblättchen 
findet sich am Zwischenraume der Blätter ein erhöhter, rundlicher, haar- 
bekleideter Grat, welcher leicht benetzt wird und das herabfliessende Wasser 
leitet. Dieser Grat ist am deutlichsten an den oberen und mittleren Inter- 
nodien, weniger deutlich an den unteren. Das Innere des Grates besteht aus 
Collenchym, das hier wohl eine mechanische Bedeutung haben kann, aber 
dann aller Wahrscheinlichkeit nach als Schwellgewebe in Zusammenhang mit 
dem aufgefangenen Regen steht.» 
4 
