50 ERIKSON, SANDFLORAN I ÖSTRA SKÅNE. 
därpå, att släktet mest uppträder på torra lokaler. Mest ut- 
präglad är dock den kollenkymatiska naturen hos den sekun- 
dära barken och det oförvedade xylemet hos sådana arter, 
som växa på sand eller kalkklippor, t. ex. D. Brachyanthus- 
Borss (In rupibus), Dianthus fimbriatus M. B. (In parietibus 
saxorum), Dianthus gallicus Pers. (In arenosis), Dianthus cri- 
nitus SMITH (In sterilibus siccis). Dianthus cespitosus (colli- 
busque arenosis terrge; hos denna i Karroöknen växande art 
var den inre delen af den sek. barken försedd med oerhörda 
kollenkymatiska förtjockningar), Dianthus Lummnitzeri BaNIrz 
(In saxis calceareis), Dianthus petreus (Sydeuropas kalkberg) 
o. s. v. Hos ett par arter voro väggarne betydligt tunnare, 
nämligen Dianthus silvestris WwiF (Påturages alpestres sili- 
caux-schisteux), Dianthus Muschianus KorscH et Borss (Ad 
nives deliquescentes). Äfven den dels på kalkberg dels i hafs- 
sand växande Drypis spinosa hade en utprägladt kollenky- 
matisk sekundär bark. 
De underjordiska delarnes yttre betäckning. 
Oaktadt beskaffenheten af det yttre skyddande höljet 
i allm. icke kan betraktas som en specifik tillpassning för 
växtgrunden hos ifrågavarande växter, har jag dock ansett 
det lämpligt att lämna en sammanhängande skildring af de 
mycket växlande förhållandena i detta afseende. 
Hos Halianthus beklädes såväl rizomet som de äldre röt- 
terna af en ganska mäktig korkväfnad, som såväl i stammen 
som 1 roten har sitt ursprung ur det innanför strängslidan 
befintliga cellagret. Hos Cakile och Salsola Kali beklädes 
pålroten af en något oregelbunden kork. Petasites spurias 
rizom har ingen annan beklädnad än epidermis, hvilken synes 
stå kvar hela lifvet; roten hos denna växt omgifves af epi- 
dermis och exodermis. Eryngium maritimum har en mycket 
mäktig kork på såväl rizomet som pålroten. Lathyrus mari- 
timus saknar både i rizom och rot alldeles ett särskildt 
skyddande hölje; som ett skyddande hölje fungera de yttre 
brunfärgade barklagren, hvilka efterhand affjälla och ersättas 
af andra inifrån. HI. NILSSON har hos många jordstammar 
funnit en dylik oförmåga att alstra kork. Förf. yttrar med 
anledning häraf: »Detta yttrar sig dock icke alltid så, att 
