BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 22, AFD. III. N:0 3. 51 
de periferiska väfnaderna ständigt eller ens för längre tid 
skulle bihehållas vid sitt ursprungliga skick. Tvärtom äro 
dessa här i allmänhet underkastade lika stora förändringar 
som hos de goda korkbildarne och kunna lika litet som där 
undgå påverkan af spänningen inifrån. Här inträder alltså 
i regeln förr eller senare en utifrån inåt gående oregelbunden 
destruktion af väfnaderna, yttrande sig däri, att cellerna för- 
lora sitt innehåll, blifva mörka och ofta mer eller mindre 
lösslitas från hvarandra. Dessa till utseendet i upplösning 
stadda cellmassor befinnas nämligen vara impregnerade med 
suberin eller åtminstone med så beskaffade väfnader dela en 
synnerligen stor motståndsförmåga mot koncentrerad svafvel- 
Syra.» 
Hos gräsen träffas ett annat förhållande, i det att den 
mer eller mindre starkt utvecklade endodermis, såväl i rizo- 
met som 1 roten, förr eller senare blir det skyddande höljet, 
hvarmed står i sammanhang, att de utanför varande väfna- 
derna afkastas. I rizomet inträffar dock denna affjällning 
icke alltid, icke t. ex. hos Triticum junceum. 
Anthericumarternas rizom omklädes af kork, hvars celler 
äro något oregelmässiga. Nya korkkambier bildas successivt 
innanför det ursprungliga, hvilket har till följd, att barklager 
efter barklager afskäres. Denna repeterade korkbildning, som 
icke blott utmärker rizomet hos Anthericumarterna utan äfven 
rot och rizom hos Scabiosa suaveolens och Gnaphalium arena- 
rium, kan möjligen uppfattas som en tillpassning, då det är 
tydligt, att organen härigenom blifva bättre skyddade mot 
uttorkning. Roten hos Anthericum omgifves ytterst af en 
tunnväggig epi- och exodermis och därinnanför af några poly- 
gonala celler med något förtjockade membraner, förenade utan 
intercellularer, stundom visande en svag förvedning. 
Dianthus arenarius har såväl rizom som rot beklädda af 
mäktiga korklager. Korkeellerna hafva bruna membraner 
och äro fyllda af ett brunrödt innehåll, hvilket ger rizomet 
och roten deras brunröda färg. 
Hos AÅstragalus arenarius äro såväl rizom som rot för- 
sedda med en betäckning af föga mäktig kork. Hos Gna- 
phalium arenarium visar sig ett med Lathyrus maritimus ana- 
logt förhållande i rizomet och roten, i det att det skyddande 
höljet, så snart rizomet nått en viss ålder, hufvudsakligen 
utgöres af döda väfnader, sklerenkym eller hopfallna brun- 
