58 ERIKSON. SANDFLORAN I ÖSTRA SKÅNE. 
båda sidor, något talrikare på den undre, äro oregelbundet orien- 
terade och något litet insänkta. NStomacellerna äro tämligen 
små och hafva en framspringande yttre kutikularlist. Ytter- 
väggen på epidermis är något utåthvälfd och förtjockad. Den 
beklädes af ett kornigt vaxlager. Mesofyllet är bifacialt och 
ganska tätt. De 2 öfre lagren äro pallisadformiga, de öfriga 
äro rundade eller något sträckta på bredden, hvarigenom ett. 
något lakunöst svampparenkym kommer till stånd. Det un- 
dersta lagret utbildas stundom pallisadformigt, en tendens 
till isolateralism. Kärlknippena hafva mekaniska belägg- 
ningar på både öfver- och undersidan. 
Petasites spuria. 
ANG on Safe OM LON 
Några blommande exemplar har jag icke påträffat, hvar- 
för jag måste utelämna stängelns anatomi. 
Rizomets anatomi är något berörd af HJ. NILSSON. 
Rizomet beklädes under hela lifvet af en tämligen tunn- 
väggig epidermis, hvars alla väggar äro resistenta mot konc. 
H?SO+. Stundom observeras dock en antydan till korkbild- 
ning genom tangential delning af epidermis. Epidermis för 
antocyan, som orsakar rizomets ljusröda färg. Innanför epi- 
dermis följer en saftfull, kollenkymatisk, parenkymatisk bark, 
tillhörande den typ, som MöLrreEr kallat »Läckencollenchym». 
Stora och små intercellularer förekomma nämligen mellan 
cellerna, och de kollenkymatiska förtjockningarne uppträda 
endast på de membranpartier, som gränsa intill intercellu- 
larer. Kärlknippena, af kollateral typ, ligga nära hvarandra, 
åtskilda af smala grundväfnadsband. Starka, halfmånformiga, 
förvedade mekaniska strängar ligga på insidan af kärlknip- 
pena. Stundom observeras en eller några få sklerenkymatiska 
celler äfven på den yttre sidan. Omedelbart utanför floemet 
förlöpa stora med tapetceller försedda oljekanaler, hvilka föra 
en flyktig olja. Innerst finnes en voluminös märg, som åt- 
minstone i det äldre rizomet är något kollenkymatisk. Såväl 
barkens som märgens celler äro porösa. 
Birot. Ytterst en långa, täta rothår bärande epidermis 
och en exodermis. Hela barken utgöres i en något äldre rot 
af tjockväggiga celler med ljusbrytande membraner. Slut- 
ligen blir barkparenkymet genom resorption starkt lakunöst. 
